Постанова
Іменем України
 
14 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 642/376/17
провадження № 61-10015св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Марченко Марина Ігорівна, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Циганенка Олексія Петровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Марченко М. І., про визнання договорів недійсними.
Позов мотивований тим, що він надавав у позику ОСОБА_5 71 500,00 дол. США.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , борг у повному обсязі не повернув.
Його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 прийняли спадщину після нього, а тому до них перейшов і обов`язок щодо погашення боргу, який визнано мировою угодою, затвердженою ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2014 року.
Вважає, що відповідачі з метою ухилення від погашення боргу, відчужили нерухоме майно, яке входило до спадкової маси шляхом укладення договору дарування на користь ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним укладений 18 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір дарування 1/4 частини нерухомості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - нежитлові приміщення першого поверху №V, 21А, 22А, 23, 110-114 та укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір дарування 1/2 частини нерухомості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21 А, 22А 23, 110-114, які посвідчені та зареєстровані приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко М. І.; судові витрати покласти на відповідачів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 14 березня 2019 року позов задоволено. 
Визнано недійсним укладений 18 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3  договір дарування 1/4 частини нерухомості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21А, 22А, 23, 110-114, загальною площею 96,1 кв. м. літ. «А-5», який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко М. І. в реєстрі № 1394.
Визнано недійсним укладений 18 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір дарування 1/2 частини нерухомості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21А, 22А, 23, 110-114, загальною площею 96,1 кв. м. літ. «А-5», посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко М. І. в реєстрі № 1396.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 640,00 грн, тобто по 213,33 грн з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будучи достовірно обізнаними про своє зобов`язання задовольнити вимоги кредитора в сумі 35 000,00 дол. США, яке визначено ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2014 року і підтверджується заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року, в порушення вказаного зобов`язання, з метою ухилення від виконання зазначеної ухвали суду, в тому числі і за рахунок вказаної нерухомості, яка передана спадкоємцям у натурі та стала їх власністю після прийняття спадщини, приховавши від нотаріуса той факт, що за рахунок, у тому числі і спадкового майна, яке було предметом правочинів, повинні бути виконані зобов`язання перед ОСОБА_1 шляхом укладання договорів дарування між собою, а в подальшому ОСОБА_3 фіктивно відчужила зазначене майно своїй матері ОСОБА_2 , при чому ОСОБА_3 продовжувала фактично ним користуватись, позбавила права ОСОБА_1 на отримання коштів за ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 18 березня 2014 року, у тому числі і за рахунок реалізації спірного майна.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2019 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Циганенка О. П. про ухвалення додаткового рішення у справі.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1  понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн, тобто по 3 000,00 грн з кожного.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
На рішення місцевого суду  ОСОБА_3  подала апеляційну скаргу.
Постановою Харківського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що майно яке є предметом оспорюваних договорів дарування фактично передано ОСОБА_2 , за нею зареєстровано право власності на нього, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати оспорювані договори фіктивними.
Вирішуючи спір суд першої інстанції не надав оцінки доводам відповідача про те, що ними сплачено за борговими зобов`язаннями ОСОБА_5 суму, яка перевищує вартість майна отриманого у спадок. Представник позивача не надав суду доказів, які б спростовували розмір вартості майна отриманого відповідачами у спадок.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У травні 2019 року адвокат Циганенко О. П. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 14 березня 2019 року залишити в силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, зупинено дію постанови Харківського апеляційного суду від 07 травня 2019 року до закінчення касаційного провадження. 
У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у позові внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють порядок виконання спадкоємцями грошових зобов`язань спадкодавця перед кредитором, порядок визначення об`єму спадкової маси, регламентують умови дійсності правочину, фіктивність правочину; порушив норми процесуального права щодо оцінки доказів, оскільки докази, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності свідчать проте, що маючи дійсне зобов`язання та відкрите судове провадження з примусового виконання вимог кредитора спадкодавця, передбачаючи негативні наслідки для себе та з метою унеможливлення виконання рішення суду у справі № 642/11526/13-ц, відповідачі здійснили відчуження спадкового майна, за рахунок якого можливе виконання судового рішення та задоволення вимог кредитора. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди установили, що ОСОБА_1 надавав у позику ОСОБА_5 71 500,00 дол. США. 
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_4 прийняли спадщину після нього. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2014 року визнано та затверджено мирову угоду від 18 березня 2014 року, укладену між ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 , який діє на підставі довіреності, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за умовами якої: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнають позовні вимоги ОСОБА_1 , визначені у п. 1 цієї угоди у повному обсязі. 
На підставі домовленостей ОСОБА_3 добровільно частково у розмірі в еквіваленті 11 500,00 дол. США задовольнила вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 зменшує свої позовні вимоги на суму в еквіваленті 11 500,00 дол. США. 
ОСОБА_1 відмовляється від своїх позовних вимог у розмірі в еквіваленті 25 000,00 доларів США. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приймають на себе зобов`язання сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість спадкодавця ОСОБА_5 у розмірі 25 000,00 дол. США частками: 5 000,00 дол. США зобов`язані погасити протягом 10 днів з моменту продажу (відчуження) нерухомості, яка входить до складу спадкової маси ОСОБА_5 , а саме будинку АДРЕСА_2 , незалежно від фактичної ціни відчуження цієї нерухомості; 20 000,00 дол. США вони повинні сплатити ОСОБА_1 протягом 10 днів з моменту повного або часткового виконання зобов`язань за договором позики від 11 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , право вимоги яких належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємців.
ОСОБА_1 відмовляється від права вимоги заборгованості спадкодавця ОСОБА_5 у розмірі в еквіваленті 10 000,00 дол. США, за умови належного виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 умов цієї угоди, у тому числі пункту 2.4, у повному обсязі. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приймають на себе зобов`язання надавати ОСОБА_1 за його запитом у строки визначені на розсуд ОСОБА_1 відомості про оформлення права на спадщину, стягнення коштів, продажу об`єктів спадкового майна, тощо. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 гарантують, що право вимоги, що визначене у п. 2.4 цієї угоди на момент підписання цієї угоди є дійсним і нікому не відступлене, коштів від боржника - ОСОБА_7 не отримано. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приймають на себе зобов`язання почати здійснювати заходи, як судові так і позасудові, по стягненню зазначеного у пункті 2.4 боргу протягом 30-ти днів з моменту набуття законної сили цієї угоди. 
У випадку порушення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будь-яких умов цієї угоди, у тому числі, але не виключно неповідомлення ОСОБА_1 про оформлення права на спадщину та про інші відомості відповідно до цієї угоди, не здійснення передачі ОСОБА_1 у повному обсязі грошових коштів відповідно до п. 2.4 цієї угоди, а також у випадку неможливості з будь - яких причин відчуження нерухомості та стягнення боргу, визначеного у п. 2.4 цієї угоди, ОСОБА_1 набуває право стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості спадкодавця ОСОБА_5 в частині неналежно виконаних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язань за цією угодою, у тому числі не сплачених ними на користь ОСОБА_1 грошових коштів визначених п. 2.4 цієї угоди, а також додатково грошових коштів визначених у п. 2.5 цієї угоди, а у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникає обов`язок сплатити на користь ОСОБА_1 зазначених коштів у строки визначені вимогою ОСОБА_1 . 
Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості закрито (т. 1 а. с. 193, 194).
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , відповідно до умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року, звернувся з грошовою вимогою до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про сплату на користь ОСОБА_1 коштів в еквіваленті 35 000,00 дол. США у зв`язку з неотриманням відповіді ОСОБА_3 та відмови в отриманні запиту ОСОБА_4 щодо оформлення та продажу зазначеного у мировій угоді нерухомого майна, що входить до спадкової маси, а також інформації про стан стягнення заборгованості (т. 1 а. с. 195-197).
Зазначена вимога отримана ОСОБА_3 27 липня 2014 року, а ОСОБА_4 - 30 липня 2014 року та залишена ними без задоволення.
Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. 18 вересня 2014 року, реєстровий № 2457 спадкоємцями майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 по 1/2 частині кожний. Спадщина складається між іншим з 1/2 частки нежитлових приміщень першого поверху №IV, 21 А, 22А, 23, 110-114, загальною площею 96,1 кв. м. літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 89-91).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 вересня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину в спільній частковій власності були власниками зазначених нежитлових приміщень по 1/4 частині кожний (т. 1 а. с.92) .
Як вбачається зі звіту про оцінку вартості нежитлових приміщень суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху №IV, 21А, 22А, 23, 110-114, загальною площею 96,1 кв. м. літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 станом на 18 вересня 2014 року складає 734 600,00 грн без ПДВ (т. 1 110-128).
За договором дарування ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 1/4 частину зазначених нежитлових приміщень, а ОСОБА_3 в свою чергу, подарувала ОСОБА_2 нежитлові приміщення, які належали дарувальнику на праві власності наступним чином: 1/2 частка на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алдакимовою М. Б. 10 квітня 2009 року, реєстровий № 1041; 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. 18 вересня 2014 року, реєстровий № 2457; 1/4 частка на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округуМарченко М. І. 18 вересня 2014 року, реєстровий № 1394.
Приватним нотаріусом перевірено відсутність обтяжень та обмежень щодо майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року у справі № 642/11526/13-ц відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку виконання мирової угоди між ним та ОСОБА_3 і   ОСОБА_4 .
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року у справі № 639/10259/15-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання виконати мирову угоду задоволено, зобов`язано відповідачів виконати мирову угоду, затверджену ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/11526/13-ц від 18 березня 2014 року, та сплатити на користь позивача солідарно 928 200,00 грн, що еквівалентно 35 000,00 дол. США.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 квітня 2016 року нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21 А, 22А, 23,110-114, загальною площею 96,1 кв. м. літ. «А-5» у АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18 вересня 2014 року № 1395 виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко М. І. належать ОСОБА_2 (т. 1 а. с.9).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 квітня 2016 року нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21 А, 22А, 23,110-114, загальною площею 96,1 кв. м. літ. «А-5» у АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18 вересня 2014 року № 1395 виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко М. І. зареєстровані за ОСОБА_2 , що відповідає вимогам закону про реєстрацію права власності.
Відповідно до інформації Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 10 листопада 2017 року та 13 березня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 перебував на обліку по спрощеній системі оподаткування з 01 січня 1996 року до дня смерті - липень 2013 року та отримав обсяг виручки від реалізації товарів у сумі: 2001 рік - 105 391,35 грн; 2002 рік - 144 436,05 грн; 2003 рік - 89 389,80 грн; 2004 рік - 201 345,00 грн; 2005 рік - 205 627,00 грн; 2006 рік - 246 910,00 грн; 2007 рік - 268 345,00 грн; 2008 рік - 258927,00 грн; 2009 рік - 435 770,00 грн; 2010 рік - 298 475,00 грн; 2011 рік - 325 327,00 грн; 2012 рік - 63 000,00 грн., за І півріччя 2013 року - 130 500,00 грн. 
Згідно з обліковою справою інформація про доходи за період з 1996 року до 2000 року відсутня. Місце здійснення підприємницької діяльності - АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 330-331, т. 2 а. с. 44).
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 перебуває на обліку з 14 серпня 2013 року та є платником єдиного податку. 
Згідно з наданою податковою звітністю отримала доходи від підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування у сумі: 2013 рік - 32 120,00 грн; 2014 рік -109 980,00 грн; 2015 рік - 131 363,00 грн; 2016 рік - 152 280,00 грн; за три квартали 2017 року - 114 660,00 грн (т. 1 а. с. 330-331). 
Місце здійснення підприємницької діяльності - АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 (т. 2 а. с. 44).
Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи містять відповідь приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. у якій зазначено перелік спадкового майна та висновки грошових оцінок вартості цього майна.
Згідно з цією відповіддю загальний обсяг спадкового майна та суми на яку успадкували ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складається з: квартири АДРЕСА_4 вартістю - 392 600,00 грн; житлового будинку АДРЕСА_2 в цілому, вартістю - 120 500,00 грн; 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 в садовому товаристві «Слобода» на території Березівської селищної ради Харківського району Харківської області, вартістю - 684,00 грн; 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 вартістю - 66 300,00 грн; 1/2 частини квартири АДРЕСА_6 вартістю - 506 250,00 грн; 1/2 частини нежитлових приміщень першого поверху на АДРЕСА_1 загальною площею 96,1 кв. м. вартістю - 364 150,00 грн; 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_7 , вартістю - 288 700,00 грн; нежитлових будівель СТО: будівля мийки літ. А-1 загальною площею 139,7 кв. м та нежитлової будівлі СТО літ. Б-2 загальною площею 198,10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю - 853 400,00 грн, а всього сума складає 2 592 584,00 грн.
Відповідно до розписок, що містяться в матеріалах справи на виконання зобов`язань кредиторів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплатили 130 000,00 дол. США * 9,0377 = 117 4901 грн, 166 000,00 * 11,3832 = 1 889 611,02 грн, 12 000,00*12,9518 = 155 421,60 грн, 500 гр. золота 999' *485,63 = 242 815,00 грн, а всього 3 462 748,80 грн. Крім того, ОСОБА_3 добровільно було погашено борг у розмірі 11 500,00 дол. США перед ОСОБА_1 , що складає 112 203,20 грн (11 500,00 дол. США * 9,7568 = 112 203,20 грн), тому загальна сума сплачена за зобов`язаннями спадкодавця склала 3 574 952,00 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у позові суд апеляційної інстанції виходив з того, що майно яке є предметом оспорюваних договорів дарування фактично передано ОСОБА_2 , за нею зареєстровано право власності на нього, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати оспорювані договори фіктивними.Вирішуючи спір суд першої інстанції не надав оцінки доводам відповідача про те, що ними сплачено за борговими зобов`язаннями ОСОБА_5 суму, яка перевищує вартість майна отриманої у спадок. Представник позивача не надав суду доказів, які б спростовували розмір вартості майна отриманого відповідачами у спадок.
Колегія суддів погоджується із таким висновком судів враховуючи наступне. 
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у  розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Згідно з частинами першою-третьою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. 
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із справи відомо, що звертаючись із цим позовом ОСОБА_1 зазначав, що укладені відповідачами договори дарування є фіктивними на підставі статті 234 ЦК України, оскільки метою їх укладення було не їх виконання, а укриття (зменшення) спадкового майна, за рахунок якого задовольняються вимоги позивача, як кредитора спадкодавця. Грошові зобов`язання відповідачів перед ним, встановлені судовим рішенням, могли бути виконані за рахунок майна, що є предметом оспорюваних договорів.
Суди встановили, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємці ОСОБА_5 , мають боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 18 березня 2014 року затверджено мирову угоду між ними, за умовами якої  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли на себе зобов`язання сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість спадкодавця ОСОБА_5 у розмірі в еквіваленті 25 000,00 дол. США частками: 5 000,00 дол. США зобов`язані погасити протягом 10 днів з моменту продажу (відчуження) нерухомості, яка входить до складу спадкової маси ОСОБА_5 , а саме будинку АДРЕСА_2 , незалежно від фактичної ціни відчуження цієї нерухомості; суму еквівалентну 20 000,00 дол. США - протягом 10 днів з моменту повного або часткового виконання зобов`язань за договором позики від 11 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , право вимоги яких належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємців.
Тобто, мировою угодою визначено порядок її виконання, та майно за рахунок якого буде здійснюватись погашення заборгованості перед позивачем. 
Нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21 А, 22А, 23, 110-114 за адресою: АДРЕСА_1 предметом мирової угоди не були. 
Домовленість сторін про задоволення вимог кредиторів за рахунок цього майна відсутня.
За договором дарування ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 1/4 частину зазначених нежитлових приміщень, а ОСОБА_3 в свою чергу, подарувала ОСОБА_2 нежитлові приміщення, які належали дарувальнику на праві власності наступним чином: 1/2 частка на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алдакимовою М. Б. 10 квітня 2009 року, реєстровий № 1041; 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. 18 вересня 2014 року, реєстровий № 2457; 1/4 частка на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округуМарченко М. І. 18 вересня 2014 року, реєстровий № 1394.
Приватним нотаріусом перевірено відсутність обтяжень та обмежень щодо майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 квітня 2016 року нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21 А, 22А, 23, 110-114, загальною площею 96,1 кв. м. літ. «А-5» у АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18 вересня 2014 року № 1395 виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко М. І., зареєстровані за ОСОБА_2 , що відповідає вимогам закону про реєстрацію права власності (т. 1 а. с. 9).
Тобто майно, що є предметом оспорюваних договорів дарування передане, а права на нього зареєстровані, що відповідно до частини першої статті 722 ЦК України свідчить про прийняття дарунка обдарованим.
Уподальшому, у зв`язку з невиконанням відповідачами мирової угоди, заочним рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 26 липня 2016 року зобов`язано їх виконати мирову угоду та сплатити солідарно на користь позивача заборгованість.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, установивши, що в момент укладення оспорених договорів дарування від 18 вересня 2014 року нерухомості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - нежитлові приміщення першого поверху №V, 21А, 22А, 23, 110-114 були дотримані вимоги закону, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, при цьому позивач не довів належними та допустимими доказами, що при укладенні цього договору відповідачі діяли з умислом, спрямованим на невиконання обов`язкової до виконання сторонами мирової угоди дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Наявність боргових зобов`язань не є достатньою обставиною, яка перешкоджає власнику розпоряджатися своїм майном, яке під забороною відчуження не перебуває.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 635/8384/16-ц (провадження № 61-14823св19).
Крім того, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого суду, належним чином дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам відповідно до статті 89 ЦПК України, дійшов вірного висновку проте, що суд місцевий суд не в повному обсязі дослідив матеріали справи та не надав оцінку доводам відповідача про те, що ними було сплачено за борговими зобов`язаннями кредиторам ОСОБА_5 грошову суму, яка перевищує вартість майна отриманого у спадок.
Враховуючи викладене доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, які регулюють порядок виконання спадкоємцями грошових зобов`язань спадкодавця перед кредитором, порядок визначення об`єму спадкової маси, регламентують умови дійсності правочину, фіктивність правочину, а також щодо порушення норм процесуального права щодо оцінки доказів є необґрунтованими. 
Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції при вирішенні справи правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року зупинено дію постанови Харківського апеляційного суду від 07 травня 2019 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити дію цієї постанови.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвоката Циганенка Олексія Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 07 травня 2019 року залишити без змін. 
Поновити дію постанови Харківського апеляційного суду від 07 травня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                          С. Ю. Мартєв 
 
                                                                                                                      В. А. Стрільчук 
 
                                                                                                                      І. М. Фаловська