УХВАЛА

26 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 360/3097/20
адміністративне провадження № К/9901/25668/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Калашнікової О.В., Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в справі №360/3097/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати незаконним та протиправним пункт 14 наказу військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2020 №70, яким внесено зміни до пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33, та скасувати його, в частині:
вислуга років у Збройних силах України становить 3 роки 11 місяців 10 днів, пільгова 00 років 04 місяці 24 дні;
виплатити позивачу щомісячну премію в розмірі 138% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  за період з « 05» по «08» лютого 2019 року;
матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  за 2018 рік отримав;
виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої  статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- визнати протиправним і незаконним нарахування і виплату позивачу 20.05.2020 матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  за 2018 рік в розмірі 2912,53 грн;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до пункту 14 наказу військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2020 №70 в такій частині:
вислуга років у Збройних силах України становить 4 роки 2 місяці 24 дні, пільгова 00 років 04 місяці 24 дні,
виплатити щомісячну премію в розмірі 138% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  за період з 22 жовтня 2018 року по 04 лютого 2019 року, з урахуванням щомісячної премії в розмірі 138% посадового окладу за жовтень 2018 року в розмірі 3643,20 грн, яку не було виплачено у листопаді 2018 року, у загальні сумі 36449,45 грн,
матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  за 2018 рік, яку було нараховано і невиплачено у 2018 році в розмірі 8041,75 грн, з урахуванням виплачених у травні 2020 року - 2912,53 грн,
виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 місячного грошового забезпечення за 4 повних календарних роки у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої  статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням виплачених - 15705,12 грн, а саме 5235,04 грн, за один календарний рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 08.02.2019 до дня нарахування і виплати належного грошового забезпечення, а саме:
грошового забезпечення за період з 22 жовтня 2018 року по 04 лютого 2019 року,
частини матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2018 рік,
одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення у зв`язку із звільненням за станом здоров`я за 4 календарних роки відповідно до вимог частини другої  статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,
виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 349,00 грн за кожний день затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано пункт 14 наказу військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2020 №70 та пункт 10 наказу військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2020 №234, якими внесено зміни до пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33, в частині: не зазначення пільгової вислуги позивача з урахуванням періоду його військової служби з 22 жовтня 2018 року по 08 лютого 2019 року, а також відомостей про необхідність перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення за період його військової служби з 22 жовтня 2018 року по 08 лютого 2019 року; зазначення, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік ОСОБА_1 отримав.
Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2019 по 18.01.2021 в сумі 236 580,96 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивачем подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 12 липня 2021 року.
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню рішення, зокрема судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні  Закону України "Про запобігання корупції"  займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що предмет розгляду даної справи стосується   правильності внесення відповідачем змін до наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини від 08 лютого 2019 року № 33, що викладені в пункті 14 наказу від 04.02.2020 №70, нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.02.2019 № 33, молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія-машиніста екскаватора інженерної техніки інженерно-дорожнього взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05.02.2019 № 16-РС з військової служби у відставку з виключенням з військового обліку за п.п.  б  пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України  Про військовий обов`язок і військову службу  (за станом здоров`я). 
Отже, виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  у системному зв`язку з положеннями Закону України «Про запобігання корупції»  не встановлено.
Оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, позивачем у касаційній скарзі не наведено наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою  статті 328 КАС України.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у цій справі, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України     суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не наведено наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті      328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в справі №360/3097/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	О. В. Калашнікова	
 	Ж. М. Мельник-Томенко