Ухвала
 
15 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 344/13504/20
провадження № 61-15070ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК», Державної казначейської служби України про зобов`язання звільнити з роботи та стягнення заборгованості із заробітної плати,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив зобов`язати Державне підприємство «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» (далі - ДП «Український ДКТІТ АПК») звільнити його з роботи у зв`язку з ліквідацією інституту, видати йому трудову книжку та провести розрахунок в день звільнення; стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з казначейського рахунку на його користь 229 634,30 грн заборгованості із заробітної плати.
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року (повний текст якої складено 31 серпня 2021 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року - без змін.
 
08 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
ОСОБА_1 заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що його майновий стан не дозволяє йому сплатити навіть частково судовий збір. Він хоча і фактично працевлаштований на ДП «Український ДКТІТ АПК», яке згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09 квітня 2019 року № 181 є ліквідованим, однак не отримує заробітної плати. Його досі не звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства, не виплачено йому заборгованості із заробітної плати та не видано трудової книжки, у зв`язку з чим він не може звернутися до центру зайнятості для пошуку роботи чи виплати допомоги у зв`язку з безробіттям. Фактично він є працевлаштованим, без місця роботи і заробітної плати, а його конституційні права порушуються вже протягом п`яти років. На підтвердження вказаних обставин заявник надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2021 року, згідно з якими у ОСОБА_1 відсутні доходи за вказаний період.
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
 
За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
 
Доводи клопотання ОСОБА_1 , а також надані на підтвердження його доходу відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2021 року, і з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дають підстави для висновку, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги (1 681,60 грн) перевищує 5 % розміру його річного доходу, тому заявлене ним клопотання необхідно задовольнити та звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги в цій справі.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відхилив його клопотання про витребування письмових доказів, які мають значення для повного, об`єктивного і всебічного розгляду справи, а суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком місцевого суду.
 
Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
 
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.
 
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року.
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року.
 
Витребувати з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу № 344/13504/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК», Державної казначейської служби України про зобов`язання звільнити з роботи та стягнення заборгованості із заробітної плати.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 18 жовтня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко