Постанова
Іменем України                                       
07 липня 2021 року
м. Київ
справа № 629/4356/20
провадження № 61-5667св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник позивачів -  ОСОБА_3 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
представник відповідача - Останкова Валентина Олександрівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області, у складі судді Попова О. Г.,                  від 23 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,               від 16 лютого 2021 року.
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду 
з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 
(далі - АТ «УкрСиббанк») про визнання договору іпотеки припиненим.
Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 22 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11374363000, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 34 тис. доларів США, а він зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах відповідно до договору. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № 3961  від 22 липня 2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 
Позивачі вказували, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року стягнуто солідарно з них на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11374363000 від 22 липня 2008 року у розмірі 9 098, 09 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 грудня           2014 року становило 140 251, 60 грн, заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит у розмірі 7 793, 00 грн, а також судовий збір у розмірі 740, 23 грн з кожного. Зазначене рішення суду виконано в межах виконавчого провадження у повному обсязі, після чого 01 липня 2015 року виконавче провадження закінчено. Незважаючи на виконання рішення суду та погашення заборгованості, банк вдруге звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 3 % річних у розмірі 1 228, 97 грн та судовий збір у сумі                        48, 00 грн, а всього 1 276, 97 грн.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилались на те, що 20 березня 2019 року ОСОБА_1 у добровільному порядку виконав судове рішення та сплатив через касу банку визначену судом заборгованість. Зобов`язання за кредитним договором вважали виконаними у повному обсязі, а тому іпотека за договорами, якими забезпечувалось виконання кредитного договору, є припиненою як похідне зобов`язання, отже наявні підстави для зняття обмеження із заставного майна. Однак відповідач безпідставно не знімає обтяження з вищевказаної квартири, чим перешкоджає у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном.
Із урахуванням зазначеного, позивачі просили позов задовольнити, визнати припиненим договір іпотеки № 3961 від 22 липня 2008 року, предметом якого є чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 
від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.
Визнано припиненим договір іпотеки № 3961 від 22 липня 2008 року, предметом якого є чотирикімнатна квартира 
АДРЕСА_1 , яка є власністю 
ОСОБА_2 , та знято заборону на нерухоме майно № 7606613, зареєстроване приватним нотаріусом Степанчук Н. О. 22 липня 2008 року.
Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що забезпечене іпотекою зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 22 липня 2008 року виконано у повному обсязі, а тому договір іпотеки № 3961                  від 22 липня 2008 року, який має похідний характер від основного зобов`язання, слід визнати припиненим та зняти обтяження майна.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, а рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада         2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки між сторонами припинено основне зобов`язання за кредитним договором, то визнанню припиненим підлягає й похідне зобов`язання за іпотечним договором              від 22 липня 2008 року, укладеним для забезпечення виконання основного зобов`язання. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Суду апеляційної інстанції зазначив, що вимоги про визнання договору іпотеки припиненим і зняття заборони відчуження майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення іпотеки та скасування обтяження майна.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
05 квітня 2021 року до Верховного Суду АТ «УкрСиббанк» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц,                від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 520/16150/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц,             від 23 жовтня 2019 року у справі № 705/6116/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 394/433/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 161/9711/18,          від 30 вересня 2020 року у справі № 344/9401/16-ц, у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, від 27 квітня 2017 року у справі № 6-1153цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі             № 6-1063цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заявник стверджує, що боржниками не здійснено повне фактичне виконання судового рішення від 13 березня 2015 року у справі № 629/5679/14-ц щодо стягнення кредитної заборгованості на користь кредитора у розмірі 9 098, 09 доларів США, а існування постанови про закінчення виконавчого провадження не є доказом припинення зобов`язань за кредитним договором, оскільки обставина повного фактичного виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед банком мала бути встановлена у межах цієї справи на підставі належних та допустимих доказів. Заявник зазначає, що підстави для припинення основного зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із його належним невиконанням відсутні, оскільки заборгованість позичальника складає 2 136,49 доларів США, і тому не підлягає припиненню зобов`язання за іпотечним договором. При вирішенні питання про припинення зобов`язання виконанням, суд має встановити зміст зобов'язання (валюту зобов`язання, строки виконання, розмір), перевірити наявність підстав для припинення такого зобов'язання, виходячи із положень статей 599-608 ЦК України. Також заявник посилається на те, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору, а тому не є належним позивачем у цій справі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року справу за позовом         ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору іпотеки припиненим призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу представник позивачів - ОСОБА_3 посилається на правильність висновків судів попередніх інстанцій, зазначаючи, що вимоги ПАТ «УкрСиббанк», які підтверджено рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області                       від 23 березня 2015 року у справі № 629/5979/14-ц, задоволено у повному обсязі. На виконання зазначеного судового рішення боржником було сплачено 148 044, 60 грн, станом на 08 липня 2015 року кредитор погодився із задоволенням своїх вимог, виконанням судового рішення, припиненням між сторонами зобов`язання.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
22 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (в подальшому ім`я змінено на « ОСОБА_1 ») укладено договір № 11374363000 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого позичальник отримав кредит розмірі 34 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів у розмірі 15, 00 % річних, понад встановлений договором термін - 30, 00 % річних, з терміном повернення не пізніше 22 липня 2015 року.
Також між банком та ОСОБА_2 22 липня 2008 року укладено договір поруки № 218680, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалась солідарно відповідати перед банком за зобов`язаннями ОСОБА_1 .
В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 22 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 3961, предметом якого є належна їй квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено, що він діє до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлює основне зобов`язання.
Того ж дня на підставі договору іпотеки встановлено обтяження щодо квартири - заборона на нерухоме майно № 7606613, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Технічний паспорт на квартиру та договір купівлі-продажу квартири                     від 02 жовтня 2004 року передано ОСОБА_1 банку за договором відповідального зберігання документів від 22 липня 2008 року.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області                   від 12 березня 2015 року у справі № 629/5679/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11374363000 від 22 липня 2008 року у розмірі 9 098, 09 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 08 грудня 2014 року становить 140 251, 60 грн, заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит у розмірі 7 793, 00 грн, а також судовий збір у розмірі 740, 23 грн з кожного.
Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що станом на                 08 грудня 2014 року заборгованість позичальника з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом становила                        9 098, 09 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року складає 140 251, 60 грн, з яких: 7 637, 99 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 грудня 2014 року складає                 117 743,43 грн, - кредитна заборгованість; 1 460, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року складає 22 508, 17 грн, - заборгованість з процентів. Сума заборгованості зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 08 грудня 2014 року становила - 7 793, 00 грн, з яких:                            6 098, 22 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 1 694, 78 грн - пеня за прострочення сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Рішення набрало законної сили 26 березня 2015 року, та на його виконання 31 березня 2015 року видано виконавчий лист.
ОСОБА_1 у травні-липні 2015 року звертався до кредитора із заявами щодо прийняття коштів у рахунок погашення заборгованості та вимогою про розірвання договору.
08 червня 2015 року відділом державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 31 березня           2015 року на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року.
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно           від 18 червня 2015 року, постановою державного виконавця від 17 червня 2015 року на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , накладено арешт у межах суми звернення стягнення - 148 784, 83 грн.
У відповідності до постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01 липня 2015 року та копій квитанцій              від 30 червня 2015 року № 86 на суму 740, 23 грн, № 85 на суму 740, 23 грн, № 83 на суму 148 044, 60 грн, боржником у повному обсязі виконано рішення суду від 12 березня 2015 року, суму заборгованості сплачено 30 червня  2015 року, у зв`язку з чим державним виконавцем закінчено виконавче провадження (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) та припинено чинність арешту майна боржника.
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно              від 02 липня 2015 року, на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , обтяження, накладене у межах виконавчого провадження, припинено.
Наданою ПАТ «УкрСиббанк» відповіддю від 25 серпня 2015 року                     ОСОБА_1 повідомлено, що за кредитним договором існує прострочена заборгованість, дія кредитного договору у судовому порядку не припинялась.
ОСОБА_1 змінив своє ім`я « ОСОБА_8 » на ім`я « ОСОБА_1 », про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 26 лютого           2016 року складено актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 .
У 2017 році ПАТ «УкрСиббанк» вдруге звернулося до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом про стягнення з            ОСОБА_1 заборгованості за договором № 11374363000 про надання споживчого кредиту, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: зі сплати кредиту у розмірі                  2 136, 00 доларів США, процентів з 31 грудня 2014 року по 31 березня             2017 року у розмірі 2 347, 63 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 04 квітня 2016 року по 03 квітня 2017 року у розмірі 18 493, 42 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 03 квітня 2016 року по 03 квітня 2017 року у розмірі                           16 493, 52 грн, 3 % річних від простроченої суми, що складає 1 228, 97 грн,          а також судові витрати у розмірі 1 600, 00 грн.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2018 року по справі № 629/1371/17 у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3 % річних, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 3 % річних в сумі 1 228, 97 грн та судовий збір в сумі 48, 00 грн, а всього 1 276, 97 грн.
20 березня 2019 року ОСОБА_1 у добровільному порядку виконав судове рішення Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 629/1371/17 та сплатив через касу банку визначену судом заборгованість у розмірі 48, 00 грн та 1 228, 97 грн, що підтверджується копіями квитанцій № 41 та № 39 від 20 березня 2019 року.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 вересня 2020 року, запис щодо обтяження кватири АДРЕСА_3 на підставі договору іпотеки не виключено.
ОСОБА_1 звертався до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області та Національного банку України з приводу порушення його прав банком, однак йому роз`яснено його право звернення до суду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями пункту 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).
Поняття іпотеки деталізується у статті 1 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). 
Однією з таких підстав припинення зобов`язання, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі посилалися на те, що боргові зобов`язання за кредитним договором виконанні у повному обсязі, а тому договір іпотеки № 3961 від 22 липня 2008 року, предметом якого є чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , є припиненим. Вказували, що відповідач безпідставно не знімає обтяження з вищевказаної квартири, чим спричиняє перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном.
Заперечуючи проти заявлених вимог, кредитор посилався на те, що основне зобов`язання не виконано належним чином, заборгованість за кредитним договором не сплачена у повному розмірі, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення іпотеки та скасування обтяження іпотечного майна, оскільки судові рішення у справі № 629/5679/14-ц про стягнення заборгованості та штрафних санкцій та у справі № 629/1371/17 про стягнення 3 % річних виконані боржником та поручителем у повному обсязі.
Суди правильно виходили із того, що обсяг основного зобов`язання                ОСОБА_9 за кредитним договором № 11374363000 від 22 липня           2008 року визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року у справі № 629/5679/14-ц. Державним виконавцем 01 липня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним судовим рішенням у зв`язку із його повним виконанням. 
ПАТ «УкрСиббанк» постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з 2015 року не оскаржувало, фактично погодившись із повним виконанням божником основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення акцесорного зобов`язання. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
За встановлених у цій справі обставин, посилання касаційної скарги на неврахування судами щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, зазначених у касаційній сказі, є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам.
За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області                              від 23 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду                від 16 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий              	Є. В. Синельников  	
Судді 	О. В. Білоконь   О. М. Осіян  	
 	Н. Ю. Сакара	
 	 	
 	В. В. Шипович