П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/395/21	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
                                                -          Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень;зобов`язання вчинити певні дії; стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.; стягнення майнової шкоди в розмірі 400,00 грн., -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради про відмову в наданні їй без звернення державної допомоги на дітей одиноким матерям з липня 2020 року в порядку продовження строків виплати державної соціальної допомоги, яку було призначено раніше, на підставі постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 року; 
- зобов`язати Департамент соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради  прийняти рішення про надання їй без звернення державну допомогу на дітей одиноким матерям з липня 2020 року протягом дії карантину в Україні та ще протягом 1 місяця з моменту відміни карантину в Україні в порядку продовження строків виплати державної соціальної допомоги, яку було призначено раніше, на підставі постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 року;
- зобов`язати Департамент соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради провести розрахунок шляхом одночасної виплати належних їй грошових сум у вигляді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям у липні, серпні, вересні 2020 року в загальному розмірі 6954 грн.; 
-  стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям щодо неї незаконних рішень відповідачем в розмірі 50000 грн.; 
- стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування майнову шкоду, спричинену прийняттям незаконних рішень щодо неї у розмірі 400 грн.   

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалась на те, що їй виплачувалась соціальна допомога на дітей одиноким матерям з січня по червень 2020 року, а з липня по грудень 2020 року допомога була призначена без звернення, відповідно до постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 року. Проте, відповідач здійснив перерахунок виплачених сум державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та виявив надміру сплачені позивачу кошти у розмірі 6954 грн., які були виплачені у період з липня по вересень 2020 року, та у листі просив повернути зазначені кошти. Позивач вважає рішення відповідача протиправним, оскільки їй допомогу призначено в порядку продовження строку попереднього періоду призначення державної допомоги, відповідно до постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 року. Статтею 18-4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено вичерпний перелік підстав для припинення виплати призначеної державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. Серед зазначених підстав відсутні такі, які б дозволяли скасовувати вже призначену допомогу на новий період. Крім того, позивачка зазначає, що відповідач своїми  протиправними діями завдав їй моральну та майнову шкоду, яку належить відшкодувати.

Представник відповідача, просив відмовити у задоволенні позову зазначивши, що у зв`язку із закінченням виплати допомоги на дітей одиноким матерям 06.07.2020 року позивачка звернулась до Департаменту із заявою про призначення вказаної допомоги. Допомога була призначена 07.07.2020 року у розмірі 2318 грн. на період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року. В подальшому, постановою КМУ від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» внесено зміни в постанову КМУ від 27.12.2001 року № 1751, якою передбачається, що з 01.07.2020 року призначення і виплата допомоги здійснюється лише після подання нової заяви із необхідними документами. Тому, позивачу було переглянуто право на призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям, та здійснено перерахунок розміру виплачених коштів, встановлено суму надміру нарахованих коштів позивачу, що підлягає поверненню до бюджету України. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заподіяної моральної шкоди, а надана виписка з медичної  карти не доводить причинно-наслідковий зв`язок між оспорюваними діями відповідача та погіршенням стану її здоров`я.

Позивачка надала відповідь на відзив, в якій зазначала, що відповідач, на підтвердження правомірності своїх дій, посилається на постанову КМУ № 632 від 22.07.2020 року, якою змінено умови призначення державної соціальної допомоги. Позивачка вважає, що цей нормативно - правовий акт не може застосовуватися до правовідносин, які виникли та встановилися до моменту набрання ним чинності. Тому, відповідач протиправно перерахував соціальну допомогу, та визначив суму надміру виплачених коштів.

Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечує проти задоволення позову, зазначав, що постанова КМУ № 264 від 08.04.2020 року є чинна, до неї внесено зміни постановою від 22.07.2020 року № 632, які застосовуються з 01.07.2020 року, а перерахунок здійснено після 01.07.2020 року, тому відповідачем правомірно  перераховано допомогу позивачці.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року  позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради про відмову в наданні ОСОБА_1 без звернення державної допомоги на дітей одиноким матерям з липня 2020 року на підставі постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 року. Зобов`язано Департамент соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради поновити ОСОБА_1 виплату державної допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 2318 гривень на період з 01.07.2020 по 31.12.2020 року. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди -  відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Департамент соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Департаменті соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради, є отримувачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям як одинокій матір`ї.
У період з січня по червень 2020 року ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям на 1 дитину, ОСОБА_2 , 2006 р.н. у розмірі 2218 грн на місяць.
06.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради із заявою про призначення соціальної допомоги на дітей одиноким матерям.
З липня по грудень 2020 року ОСОБА_1 призначено без звернення державну соціальну допомогу одиноким матерям на ОСОБА_2    
08.09.2020 року Департаментом соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради прийнято рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми, здійснено перерахунок допомоги та зазначено, що ОСОБА_1 не має права на допомогу одиноким матерям, оскільки у складі сім`ї є працездатний, що не здійснює догляду, який не працював 3 місяці в періоді, за який враховується.
15.09.2020 року листом Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про те, що здійснено перерахунок розміру виплаченої їй державної соціальної допомоги одиноким матерям за період з 01.07.2020 року по 30.09.2020 року у розмірі 6954 грн. Вказані кошти необхідно повернути до 31.10.2020 року.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України    передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України    у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII        (далі Закон № 2811-XII). Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону    громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.
Частиною першою статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Умови призначення допомоги на дітей одиноким матерям передбачено статтею 18-2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Так, допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.
Положеннями ст. 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно- технічних, а також вищих навчальних закладах І-ІУ рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.
Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року, Далі - Порядок №1751).
Відповідно до приписів статті 18-4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: 1) позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; 2) позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; 3) скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; 4) реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; 5) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; 6) смерті дитини; 7) смерті отримувача допомоги.
Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі: 1) тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; 2) відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; 3) тимчасового працевлаштування дитини.
У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин. Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.
Наявність у позивачки визначеного законом статусу та надання нею разом із заявою про призначення допомоги необхідних документів не є спірною обставиною даної справи та не заперечується відповідачем.
Положеннями статті 6 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлено, що документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров`я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.
Документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає та здійснює виплату державної допомоги, протягом 10 днів з дня звернення.
Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року розділ VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» доповнено пунктом 1-1 такого змісту:
« 1-1. Установити, що визначені статтею 6 цього Закону строки звернення щодо призначення державної допомоги сім`ям з дітьми продовжуються на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, та один місяць після дати його завершення».
Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї (ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» 1 червня 2000 року № 1768-III (далі - Закон № 1768-III)).
Відповідно до ст. 4 цього Закону заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.
До заяви дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. При цьому, абз.4 цієї статті визначено перелік документів, подання яких є необхідним для призначення допомоги.
Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів. Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.
Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (далі - Порядок № 250) призначення і виплата соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.
Соціальна допомога за місцем фактичного проживання призначається за умови неотримання зазначеної допомоги за зареєстрованим місцем проживання заявника. Перевірка відомостей щодо неотримання допомоги здійснюється органами соціального захисту населення з використанням інформаційних систем (п. 4 цього Порядку).
Пунктом 6 Порядку № 250 встановлено, що для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву і декларацію про доходи    та майно. Згідно п.9 вказаного Порядку рішення про призначення соціальної допомоги або     про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.
У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім`ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення.
Відповідно до ст.6 Закону № 1768-III державна соціальна допомога призначається на шість місяців.
Так, ОСОБА_1 призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям та державна допомога одиноким матерям з січня 2020 року по червень 2020 року включно.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 04 травня 2020 року № 343, від 20 травня 2020 року № 392 та    від 17 червня 2020 року № 500,    від 22 липня 2020 року №641 запроваджено з 12 березня 2020 року до 31 жовтня 2020 року на усій території України карантин.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року статтю 15 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» доповнено пунктом 1-2 такого змісту:
« 1-2. Установити, що визначений частиною першою статті 6 цього Закону строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яким вона була призначена раніше, продовжується без подання необхідних документів на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі заяви та необхідних документів, поданих після закінчення терміну дії зазначених заходів».
Станом на час припинення виплати державної допомоги позивачці, як і на час розгляду даної справи, заходи щодо запобігання виникненню та поширенню корона вірусної хвороби, передбачених карантином, тривають.
В обґрунтування правомірності своїх дій відповідач послався на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 632.
Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» від 22 липня 2020 року № 632 передбачено, що з 1 липня 2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи    та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги; державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям та допомога на дітей одиноким матерям особам, які звернулися за її призначенням у липні - серпні 2020 року, призначається і виплачується починаючи з липня 2020 року.
При цьому, пунктом 4 вказаної Постанови встановлено обласним, Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування забезпечити дотримання визначених цією постановою умов надання усіх видів державної соціальної допомоги та проведення відповідної інформаційно-роз`яснювальної роботи серед населення.
Тобто, вказаною вище постановою передбачено проведення інформаційно-роз`яснювальної роботи серед населення.
Суд зазначає, що докази повідомлення позивача про необхідність подання документів для призначення державної допомоги з липня 2020 року в матеріалах справи відсутні.
Вказане вище свідчить про недотримання відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» від 22 липня 2020 року № 632.
До того ж, суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» від 22 липня 2020 року №2 є підзаконним нормативноправовим актом, який обмежує встановлене законодавством право напродовження виплати державної допомоги у період карантину без подання нової заяви та документів, та вважає, що право позивачки на отримання державної допомоги безпідставно порушено відповідачем.
За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.
Щодо повернення ОСОБА_1 коштів, які нею вже були отримані за липень, серпень та вересень 2020 року колегія суддів зазначає наступне.
За змістом положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зобов`язання з відшкодування шкоди виникає при наявності таких складових: протиправної поведінки; настання шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини завдавала шкоди.
Згідно з приписами ст. 1215 цього Кодексу не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
До такого ж правового висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 18 червня 2013 року у справі №21-124а13.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності зловживань (недобросовісності) з боку позивача у цій справі, підстави для стягнення з нього надміру виплачених сум відсутні.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 400 гривень та моральної шкоди у розмірі 50000 гривень, то суд  апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для їх задоволення.  
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Кравченко К.В.   Вербицька Н.В.