Номер провадження: 22-ц/813/2165/21 
Номер справи місцевого суду: 515/527/15-ц
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Феленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на увалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду від 20 липня 2017 року у справі № 515/527/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, про звернення стягнення, - 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року у справі № 515/527/15-ц позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Ухвалено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODT0GA00000042 від 27.05.2008 року в розмірі 162853,55 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 100,10 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ODT0GA00000042 від 27.05.2008 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою – покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_1 та інших осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому АДРЕСА_1 , а також стягнуто з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 243,60 грн (т.1, а.с.144-146).
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року (головуючий суддя – Тимошенко С.В.), апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року змінено, доповнено другий абзац рішення після слів: «для продажу предмета іпотеки» словами «з початковою ціною предмета іпотеки – 180000 грн.», в решті рішення залишено без змін (т.1, а.с.189- 194).
03 грудня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду із клопотанням про відстрочку виконання рішення суду. В обґрунтуванні клопотання вказували на те, що рішенням суду від 20.07.2017 року у справі № 515/527/15-ц позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк») були задоволенні та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODTOGA00000042 від 27.05.2008 року в розмірі 162853, 55 грн. звернено стягнення на будинок загальною площею 100,10 кв.м, житловою площею 46,4 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ODTOGA00000042 від 27.05.2008 р. АТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та інших осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані та проживають в житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за вищевказаною адресою. Вказане рішення суду було оскаржене до апеляційної інстанції. Рішенням Одеського апеляційного суду від. 30.11.2017 року рішення Татарбунарського районного суду від. 20.07.2017 року було змінено, доповнено другий абзац рішення після слів: «для продажу предмета іпотеки» словами «з початковою ціною предмет іпотеки – 180000 грн», у решті – рішення залишено без змін. У листопаді 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» у телефонному режимі поставив їх до відома про те, що з грудня місяця 2019 р. за місцем їхнього проживання приїздять представники банку з подальшим виселенням. З 01.10.2019 року розпочався опалювальний період, який діє по 30.04.2020 року. В будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (малолітня особа) та ОСОБА_3 (інвалід ІІІ групи з дитинства). У них іншого житла немає, а тому виселення їх в опалювальний період призведе до порушення їхніх прав та охоронюваних законом інтересів, а тому просили суд відстрочити виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року у справі № 515/527/15-ц до закінчення опалювального періоду, а саме по 30.04.2020 року та надання можливості знайти та перейти до іншого житла на умовах найму (оренди) (т.2, а.с. 217-218).
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2020 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення (т.2, а.с. 22-23).
04 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Татарбунарського районного суду Одеської області апеляційну скаргу на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення. Апелянти звертають увагу на те, що суд першої інстанції помилково визначився зі строком в один рік, який минув з дати набрання законної сили рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року у справі № 515/527/15-ц, що стало підставою для відмови у задоволенні заяви на підставі положень ч. 5 ст. 435 ЦПК України. Зокрема, апелянт зазначає, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року змінено, доповнено другий абзац рішення після слів: «для продажу предмета іпотеки» словами «з початковою ціною предмета іпотеки – 180000 грн.», в решті рішення залишено без змін, тобто рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року у справі № 515/527/15-ц набрало законної сили після постановлення рішення апеляційної інстанції, а саме 30 листопада 2017 року. На підставі наведеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять оскаржувану ухвалу скасувати, як таку що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу до суду першої інстанції (т. 2, а.с. 26-27).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
22 квітня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких представник АТ КБ «ПриватБанк» - Яковлєва-Ангеловська О.А. зазначила, що рішення Татарбунарського районного суду Одеської області набрало чинності 30 листопада 2017 року, а оскільки заявник звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення у грудні 2019 року і з дати ухвалення рішення минуло більш ніж рік, то, на думку представника АТ КБ «ПриватБанк», заявник пропустив строк на звернення із відповідною заявою.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції врахував що з дня ухвалення рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року пройшло більше одного року, а розстрочка та відстрочення виконання судового рішення згідно з вимогами ч. 5 ст. 435 ЦПК України не може перевищувати одного року, рішення суду протягом тривалого часу залишається невиконаним. З огляду на це, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні законні підстави для відстрочення виконання згаданого судового рішення незалежно від поважності наведених заявниками підстав (а.с. 22 зворот). 
Апеляційний суд з даного приводу зазначає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив положення ч. 5 ст. 435 ЦПК України, однак дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення. З огляду на це, змінюючи ухвалу суду першої інстанції в мотивувальній частині, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Тобто, річний строк, який передбачений ч. 5 ст. 435 ЦПК України, стосується саме періоду на який надається судом відстрочка чи розстрочення виконання судового рішення, а не періоду, протягом якого особа має право звернутись з відповідною заявою.
Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. 
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконані провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, та які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2017 року Татарбунарським районним судом Одеської області ухвалено рішення у справі № 515/527/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, про звернення стягнення (т.1, а.с.144-146).
В подальшому, 30 листопада 2017 року рішенням Апеляційного суду Одеської області було доповнено рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року в резолютивній частині після слів: «для продажу предмета іпотеки» словами «з початковою ціною предмета іпотеки – 180000 грн.», в решті рішення залишено без змін (т.1, а.с.189- 194).
Тобто, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 30 листопада 2017 року.
В заяві про відстрочку виконання рішення, яка надійшла до суду першої інстанції 03 грудня 2019 року, заявники зазначили, що з 01 жовтня 2019 року розпочався опалювальний період, який діяв до 30 квітня 2020 року, в будинку, на який звернено стягнення зареєстровано та проживає п`ятеро осіб, ОСОБА_3 являється інвалідом третьої групи з дитинства, ОСОБА_5 , 2014 року народження, є малолітньою особою, іншого житла у заявників немає, а тому вони просили відстрочити виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року до закінчення опалювального періоду та надати можливість знайти та перейти до іншого житла (т. 1 а.с. 217 зворот).
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 є чоловіком ОСОБА_1 , проживає разом з нею та іншими заявниками у будинку, на яке звернено стягнення.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки № 482 від 20.04.2015 року, виданої ТОВ «Глобал Одеса», ОСОБА_4 в період з 02 серпня 2014 року по 18 березня 2015 року знаходився на борту судна «Yangtze River» на посаді зварювальника з окладом 900 дол. США (т. 1, а.с. 118).
Як вбачається з довідки №1364 від 14 липня 2017 року, виданої ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна», ОСОБА_4 перебував у рейсі на посаді слюсаря на судні «AS ROSALIA» з 04 листопада 2016 року з тривалістю контракту 7 місяців (т. 1, а.с. 141).
Як вбачається з довідки від 09 лютого 2020 року, ОСОБА_4 знаходився на судні «Maersk Wiesbaden» в період з 10 жовтня 2019 року по приблизно 29 лютого 2020 року (т. 2, а.с. 19).
Як вбачається з довідки №695 від 08 червня 2021 року, виданої ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна», з 2015 року даної компанією ОСОБА_4 надаються посередницькі послуги з працевлаштування на судах іноземних судновласників. З 22 березня 2021 року ОСОБА_4 знаходиться у рейсі на посаді зварювальника на т/х «AS FELICIA», передбачувана тривалість контракту – 4 місяці.
Апеляційний суд, з огляду на вище зазначене, враховуючи те, що з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції від 20 липня 2017 року до розгляду справи апеляційним судом пройшло більше трьох років, враховуючи також те, що протягом даного періоду ОСОБА_4 був працевлаштований на судах іноземних судновласників, що свідчить про стабільне матеріальне забезпечення заявників, робить висновок про те, що у заявників було достатньо часу та фінансових можливостей для того, що знайти і переїхати до нового житла, звільнивши будинок, на який звернено стягнення, а тому обставини, зазначені в заяві про відстрочення виконання рішення суду, є необґрунтованими, а сама заява не підлягає задоволенню. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку про те, що оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, однак висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду – змінити в мотивувальній частині.
В іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

05.07.2021 року                                                                 м. Одеса