ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року	Львів	Справа № 140/2374/21 пров. № А/857/13117/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №140/2374/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Андруcенко О.О.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,-

                                                В С Т А Н О В И В:

15.06.2021 за вх. №25687 на адресу Волинського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 (далі – апелянт, позивач, ОСОБА_1 ) щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідач, ГУ ПФ України у Волинській області) надати звіт про виконання судового рішення у адміністративній справі №140/2374/21, в якому просив встановити судовий контроль за виконанням рішення в даній справі, зобов`язавши ГУ ПФ України у Волинській області подати до суду звіт у справі №140/2374/21 про виконання рішення суду про сплату боргу в сумі 118 600,85 грн. та судового збору 908,00 грн. єдиним платежем на банківську картку пенсіонера ОСОБА_1 протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили. 
Дане клопотання обґрунтоване, зокрема тим, що відповідач не виконав судове рішення у повному обсязі, адже лише здійснив перерахунок пенсії та визначив розмір заборгованості в сумі 118 600,85 грн., яка до теперішнього часу не виплачена через відсутність фінансування. Однак, позивач вважає, що реалізація його права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 відмовлено у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 (апеляційна скарга від 29.06.2021 за вх. №27738/21), просив її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у справі №140/2374/21 у місячний строк з моменту отримання копії постанови.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції постановлено з невідповідністю висновків суду обставинам справи, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, неповним та неправильним дослідженням  доказів та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, які зумовили неправильне вирішення клопотання позивача.
Апелянт покликався на те, що звернувшись до відповідача із листами про виконання судового рішення у добровільному порядку, відповідач листом від 25.05.2021 повідомив позивача про відсутність наміру прийняти законне та обґрунтоване рішення про повернення позивачу судового збору та недоплаченої частини основного розміру пенсії в сумі 118600,00 грн.
Матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду від 08.04.2021 відповідачем.
З позиції ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково вказує та робить неправильний висновок про те, що відповідач вживав активні дії для виконання судового рішення. Однак судове рішення у цій справі залишається невиконаним.
Наголосив, що встановлення судового контролю можливе як при прийнятті судового рішення, так і після його прийняття. 

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2021, яке набрало законної сили 12.05.2021, у даній справі адміністративний позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Волинській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.01.2021 №11/3882 із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру його пенсії; зобов`язано ГУ ПФ України у Волинській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з 01.04.2019, на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.01.2021 №11/3882 із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії (з урахуванням раніше виплачених сум) у розмірі 68% сум грошового забезпечення; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
12.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України у Волинській області із заявою, у якій просив виконати рішення суду від 08.04.2021 у добровільному порядку. Зокрема позивач просив провести перерахунок пенсії позивачу з 01.04.2019 у порядку і спосіб вказані у рішенні від 08.04.2021; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 908,00 грн.; в подальшому виплачувати перераховану пенсію у розмірі 68% сум грошового забезпечення позивачу на підставі вказаної довідки з врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії (з урахуванням раніше виплачених сум) у розмір 68% сум грошового забезпечення; здійснювати виплату перерахованої пенсії позивачу та судового збору через уповноважений банк на банківську картку пенсіонера; врахувати, що Кабінетом Міністрів України 29.03.2021 прийнято постанову №277 «Про додаткові заходи щодо організації виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України» (а.с.49).
25.05.2021 ГУ ПФ України у Волинській області надало позивачу відповідь листом за №4329-416/С-02/8-0300/21 (а.с.51), у якій, зокрема, вказало, що перерахований розмір пенсії з червня 2021 року складатиме 9125,06 грн.
Нараховані кошти на виконання рішення у вказаній справі за період з 01.04.2019 по 31.05.2021 в сумі 118600,85 грн. підлягають виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Щодо повернення судового збору, зокрема вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Згідно з п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів – з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників – у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
07.06.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, у якій у добровільному порядку просив перерахувати пенсію з 01.04.2019 по 31.05.2021 в сумі 118600,85 грн. в найближчий семиденний строк виплати позивачу через уповноважений банк на його банківську картку пенсіонера; судовий збір у розмірі 908,00 грн. виплатити ОСОБА_1 в найближчий семиденний строк через уповноважений банк на його банківську картку пенсіонера (а.с.50).
Відповіді на вказану заяву ні станом на момент розгляду клопотання судом першої інстанції, ні у апеляційному суді не надано.
Оскільки вказане порушує права позивача, він звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції керувався тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відкрите виконавче провадження щодо виконання судового рішення у даній справі. Більше того, з КП «Діловодство спеціалізованого суду» з`ясовано, що позивач не звертався до Волинського окружного адміністративного суду з заявою про видачу виконавчих листів.
Тобто, матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», внаслідок невиконання рішення в добровільному порядку.
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що ГУ ПФ України у Волинській області вчинило дії для забезпечення виплати перерахованої пенсії в межах своєї компетенції, виплата заборгованості за період з 01.04.2019 по 31.05.2021 у розмірі 118600,85 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, про що було повідомлено позивача.
Відповідач вчиняв активні дії, спрямовані на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 у даній справі, зокрема, в добровільному порядку провів перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019.
На думку суду першої інстанції, вчинені відповідачем дії та описані в ухвалі від 18.06.2021 не можуть свідчити про наявність протиправної бездіяльності ГУ ПФ України у Волинській області чи про ухилення відповідача від виконання у повному обсязі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі №140/2374/21.
Таким чином, відповідач не відмовляє позивачу у виконанні рішення суду та ним вживаються всі необхідні дії щодо належного його виконання.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що на даному етапі подальше виконання рішення суду у справі №140/2374/21 від відповідача не залежить, оскільки це можливо буде лише після виділення Пенсійним фондом України відповідних коштів.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень є складовою права на справедливий судовий захист.
За змістом ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З наведеного слідує, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Доцільно зауважити, що обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч. 6 ст. 245 КАС України (повноваження суду при вирішенні справи) у випадках, визначених у частинах 3 - 5 цієї статті, суд може визначити відповідачу суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Отже, інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції щодо суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.
У випадку ухилення боржника суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.
Колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вищевказаного рішення суду ГУ ПФ України у Волинській області в добровільному порядку проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019, в результаті перерахунку розмір пенсії позивача з червня 2021 року складатиме 9125,06 грн. Крім того, відповідач провів розрахунок суми, що підлягає виплаті за період з 01.04.2019 по 31.05.2021, визначивши суму боргу в розмірі 118600,85 грн., яка буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Зазначені обставини не спростовуються та не заперечуються апелянтом.
Постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 затверджений Порядок погашення заборгованості пенсійних виплат за рішеннями суду, який визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Згідно вимог зазначеного Порядку виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992, та членам їх сімей згідно зі ст. 8 відповідного Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Згідно з п.п. 20, 29 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Колегія суддів апеляційної інстанції внаслідок аналізу вказаних вище правових норм вважає, що проведення відповідної виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема ГУ ПФ України у Волинській області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
В той же час, обґрунтовуючи необхідність встановлення судового контролю позивач зазначає, що відповідач відмовляється виконувати рішення суду, в частині виплати сум перерахованої пенсії та судового збору, на підтвердження чого надає лист ГУ ПФ України у Волинській області від 21.05.2021, в якому відповідач зазначає, що виплата відповідних сум пенсії буде здійснена після виділення коштів із Державного бюджету України, а стосовно судового збору вказує про необхідність пред`явлення виконавчого документу – виконавчого листа відповідному органу Казначейства, а не про відсутність на його виплату бюджетних коштів.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України (ч. 2 ст. 8).
Таким чином, посилання відповідача на те, що виплата нарахованих позивачу коштів в сумі 118600,85 грн. буде здійснена після виділення коштів із Державного бюджету України, на переконання суду, жодним чином не свідчить про те, що відповідач відмовляється виконувати рішення суду від 08.04.2021 чи/або ухиляється від його виконання.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Поряд із тим, доказів того, що позивач звертався за отриманням виконавчих документів та за отриманими виконавчими листами відкрито виконавче провадження апелянт суду не надав.
Таким чином, оскільки позивачем не наведено аргументів щодо необхідності вжиття таких процесуальних заходів у вигляді встановлення судового контролю і ненадання доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення під час можливості його примусового виконання органами державної виконавчої служби.
Колегія суддів зазначає, що під час перегляду рішення суду першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог скаржника та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування такої ухвали відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України, суд, -
                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №140/2374/14 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року