П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/19957/20            Головуючий у 1-й інстанції:  Черноліхов Сергій Вікторович 
          Суддя-доповідач:  Іваненко Т.В. 

07 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Житомирського окружного адміністративного суду  від  04 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати індексації - за період з 10 березня 2020 року по день фактичної виплати індексації;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду  від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням абзацу 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема, зазначає, що має право на задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести нарахування індексації грошових доходів на умовах без зміни нарахування індексації базового місяця в січні 2016 року за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із встановленням для обчислення індексації базового місяця жовтень 2015 рок.
Крім того, апелянт вказує, що судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо своєчасної невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, а тому останній має право на отримання компенсації втрати частини доходів у відповідності до положень ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - ЗУ №2050-ІІІ).
Також апелянт вважає, що оскільки судом встановлено факт не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні (невиплати індексації), то наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України. 
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає розгляду справи. 

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін , суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З обставин справи встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 березня 2020 року № 51 сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14 січня 2020 року № 4-РС з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «а», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 09 березня 2020 року.
У червні 2020 року позивач звернувся до відповідача із запитом про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
У своєму листі від 22 жовтня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 позивачу повідомлено, що протягом 2016-2018 років індексація не нараховувалася і не виплачувалася за відсутністю коштів.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. З огляду на те, що сторонами не оспорюється факт невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, суд дійшов до висновку, що відповідачем протиправно не нараховано і не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2018 року.
Також суд дійшов до висновку, що вимоги позивача  щодо виплати компенсації втрати частини доходів і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, частково погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Стосовно нарахування індексації із встановленням для обчислення індексації базового місяця, слід зазначити наступне.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).
За змістом пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Варто зауважити, що саме в процесі виконання рішення суду відповідачем, в порядку встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Тому саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.
Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний розрахунок  суми індексації, складений відповідачем, згідно якого для обчислення індексації позивачу вже встановлено базовий місяць "жовтень 2015 року".  
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для зобов`язання відповідача здійснити розрахунок індексації з урахуванням базового місяця "жовтень 2015 року" відсутні, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Гарантоване в статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією  Верховного Суду, викладеній у  постанові від 15.10.2020 справа №240/11882/19.

Стосовно доводів апелянта про наявність підстав для задоволення позовних вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
В свою чергу, на даний момент виплата індексації позивачу не проведена. Хоча це є однією з основних вимог питання виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними (оскільки момент виплати ще не настав), а тому не підлягають задоволенню.
Подібна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №120/1407/19.
Колегія суддів звертає увагу, що з набранням рішенням суду першої інстанції законної сили та його виконанням відповідачем, позивач вправі звернутись з окремим позовом до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в разі якщо його права будуть порушені.
З урахуванням зазначеного вище, а також фактичних обставин даної конкретної справи, колегія суддів, зазначаючи про наявність загального права позивача при затримці виплат сум та розрахунку при звільненні отримати середній заробіток за весь час затримки виплати, вважає вказані вимоги позивача передчасними (оскільки ще не почався перебіг строку звернення до суду з позовом та відповідно права позивача не є порушеними), а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні.
Посилання скаржника на те, що зважаючи на допущення протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати проведення індексації грошового забезпечення, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню, є необґрунтованими з огляду на факт передчасності таких вимог позивача.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки фактичного розрахунку належних сум не відбулося, час затримки виплати середнього заробітку невідомий, як і розмір середнього заробітку не є безспірним, тому заявлені вимоги позивача є передчасними.

З приводу доводів апеляційної скарги про виплату компенсації втрати частини доходів колегія суддів зазначає наступне.
Системний аналіз законодавчих норм, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати, а у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Колегія суддів, враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення, вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Вказані висновки свідчать про безпідставність доводів суду першої інстанції про те, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
Тож, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції, зважаючи на встановлені у справі обставини, даючи їм правову оцінку вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог  щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року  скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати скасувати.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.
В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.