ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 червня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/505/20
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/750/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Харечко Л.К.,
суддів: Губар В.С., Онищенко О.І., 

учасники справи: позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2020 року у складі судді Супруна О.П., повний текст якого складений 18.08.2020 у м. Чернігові,

                                 У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.07.2010, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка при підписанні анкети – заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
На підставі укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг позичальниці був відкритий картковий рахунок з початковим картковим лімітом у розмірі 3 000, 00 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався.
При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких ОСОБА_1 дала свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Як вказував АТ КБ «ПриватБанк», він свої зобов`язання виконав, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, проте, остання в порушення умов кредитного договору та ст. ст. 526, 527, 1054  ЦК України своїх зобов`язань належним чином не виконувала, не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 01.12.2019 утворилась заборгованість у розмірі 32 188, 97 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 20 225, 98 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України в сумі 2 886, 10 грн, пені в сумі 7 067, 89 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500, 00 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі 1 509, 00 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та 2 102, 00 грн судового збору. 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2010 в сумі 12 073, 71 грн та 788, 46 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження фактичних обставин та доказів по справі.
Доводи скарги зводяться до того, що підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідачка добровільно погодилася на запропоновані Банком умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання, адже, поставила свій підпис в заяві позичальника, яким засвідчила, що ознайомилася і згодна з умовами кредитування та отримання кредиту на запропонованих Банком умовах. Також, активація позичальницею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, а відсутність підпису на тарифах, умовах і правилах, як зазначив суд, не свідчить про не укладеність договору, оскільки фактично сторонами був укладений договір приєднання. Вважає, що надана позивачем виписка по карткових рахунках є належним і допустимим доказом в обгрунтування вимог про стягнення кредитних коштів. 
На думку АТ КБ «ПриватБанк» суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення кредитної заборгованості, не врахувавши при цьому, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у першу чергу на витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти та неустойка і лише потім сплачується основна сума боргу. Тобто, встановивши, що Банк надав відповідачці кредит, який остання не повернула, не мав підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Суд першої інстанції також допустив грубе порушення норм закону, відмовивши у стягненні пені та штрафів, залишивши поза увагою, що ці умови договору були обумовлені кредитним договором.
До письмових пояснень, доданих до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» долучив довідку про умови кредитування від 06.07.2010 з підписом відповідачки, яку просив приєднати до справи та прийняти до уваги як доказ належного ознайомлення останньої з усіма умовами кредитного договору, в тому числі, з базовою відсотковою ставкою, умовами сплати пені та штрафів за порушення строків сплати платежів. 
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавала.
Вислухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, на підставі свого розрахунку, дійшов висновку, що стягненню підлягає борг за простроченим тілом кредиту частково та що з відповідачки належить стягнути нараховані відсотки на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України. У задоволенні вимог про стягнення штрафів та пені відмовив у зв`язку з тим, що Умови та Правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів не є складовою частиною кредитного договору.
З таким висновком колегія суддів погоджується частково та вважає, що рішення суду на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового по суті рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 06.07.2010 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 13 т. 1), у тексті якої зазначено, що її підписанням вона згодна із тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, пам`яткою клієнта складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. В заяві викладені анкетні дані позичальниці, контактна інформація, інша додаткова інформація стосовно її соціального статусу, крім того, позичальницею вказана бажана сума кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна» - 3 000,00 грн. Такі умови договору, як порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, порядок та умови нарахування штрафів та пені, анкета-заява не містить.
Також Банком була надана суду наступна інформація: довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на відповідачку, яка свідчить про зміну кредитного ліміту у період з вересня 2013 року по вересень 2018  року (а. с. 116 т. 1); довідка про отримання ОСОБА_2 кредитних карток: № НОМЕР_1 (дата видачі 25.09.2013, термін дії до 09/16), № НОМЕР_2 (дата видачі 01.12.2016, термін дії до 09/18), № НОМЕР_3 (дата видачі 09.02.2018, термін дії до 12/21) (а. с. 117 т. 1).
Виписка за договором станом на 06.05.2020 (а. с. 107-115 т. 1) свідчить, що відповідачка користувалась кредитними коштами протягом 2013 – 2020 років шляхом витрачання коштів на продукти харчування, покупку ліків, знімала готівку у банкоматах, поповнювала мобільний телефон, здійснювала інші платежі. 
На підтвердження заявленої Банком у позові заборгованості ОСОБА_1 надано відповідний розрахунок станом на 01.12.2019, відповідно до якого загальний розмір заборгованості за кредитом становить: 32 188, 97 грн, з яких: борг за простроченим тілом кредиту - 20 225, 98 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України - 2 886, 10 грн, пеня - 7 067, 89 грн, штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн, штраф (процентна складова) - 1 509, 00 грн (а. с. 7-12 т. 1).
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, просив стягнути з відповідачки також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості і штрафи (фіксовану частину і процентну складову) за порушення строків платежів більш як на 30 днів.
Проте, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що надані позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів, не містять підпису позичальниці. Також, не було надано доказів, що саме ці Тарифи та Витяг розуміла позичальниця та ознайомилася з ними, підписуючи анкету – заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а отже, вказані Витяг з тарифів та Умови не можна вважати складовою частиною укладеного 06.07.2010 між сторонами кредитного договору.
Роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та Правила.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 481/1243/16-ц, від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц.
Отже, судом вірно відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні пені та штрафів (фіксованої частини і процентної складової), оскільки, такі вимоги є безпідставними. 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
Як вже зазначалось вище, позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог, надав суду першої інстанції анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.07.2010 № б/н, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про отримання кредитних карток та виписку за договором про користування кредитними коштами, а до суду апеляційної інстанції – довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачкою, в якій, зокрема, визначені базова % ставка в місяць, комісія, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь – яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором. Вказану довідку просив долучити до матеріалів справи та прийняти як доказ, при цьому, не надав апеляційному суду будь – яких доказів неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Таким чином, виходячи з принципу змагальності сторін, який не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи, колегія суддів, з огляду на приписи процесуального закону, що викладені у ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймає довідку про умови кредитування з використанням кредитки, як доказ, що наданий Банком в обґрунтування позовних вимог, але погоджується з тим, що в матеріалах справи наявні докази отримання відповідачкою кредитних коштів, користування ними, що дає підстави суду для стягнення їх в примусовому порядку.
Згідно з останнім розрахунком, наданим Банком суду першої інстанції, розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту складає 20 225, 98 грн (а. с. 7-12 т. 1), проте, доказів про збільшення тіла до вказаної суми позивачем не надано. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 кредитний ліміт змінювався, зокрема, з 09.11.2017 ліміт по кредиту був збільшений лише до 15 000,00 грн (а. с. 116 т. 1).
Таким чином, колегія суддів не погоджується з проведеним судом розрахунком суми боргу за простроченим тілом кредиту та вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах останнього наданого кредитного ліміту, тобто, тіло в сумі 15 000,00 грн. 
Що стосується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 відсотків, нарахованих згідно зі ст. 625 ЦК України, то в цій частині рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам матеріального закону.
АТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимогу про стягнення відсотків, нарахованих за статтею 625 ЦК України, тобто, відсотків встановлених законом, а не договором.
Як було встановлено, ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, яким їй надано кредит строком до останнього дня грудня 2021 (а. с. 117, 201 т. 1).
В матеріалах справи не міститься жодного доказу про те, що Банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання позову 24.01.2020 (а. с. 1 т. 1) розцінюється апеляційним судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
Згідно з розрахунком позивача (а. с. 12 т. 1) відсотки нараховувались Банком з 01.10.2019 по 01.12.2019, тобто, ще до виникнення у позивача права на отримання відповідних сум, а тому, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Банку в частині стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд, з огляду на вказане вище, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 15 000,00 грн, в частині позову про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України, з урахуванням вищезазначеного, позивачу належить відмовити. В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Згідно з правилами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені на 46,5 %, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору в суді першої інстанції в розмірі 977, 43 грн та судові витрати, понесені на сплату судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 466, 14 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.07.2010 в розмірі 12 073,71 грн та судового збору в сумі 788,46 грн скасувати.  
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНОКПП – НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ – 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 06.07.2010 в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч грн) 00 коп.
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України в сумі 2 886, 10 грн відмовити.
В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНОКПП – НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ – 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в суді першої інстанції в розмірі 977 (дев`ятсот сімдесят сім грн) 43 коп та судові витрати, понесені на сплату судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 466 (одна тисяча чотириста шістдесят шість грн) 14 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                   Судді: