Ухвала
Іменем України 
 
20 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 753/2166/21
провадження № 61-14558ск21
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:  Воробйової І. А. (суддя-доповідач),                Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу    ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від                            28 квітня 2021 року про повернення зустрічного позову та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання договору комісії та звіту недійсними (фіктивними),   
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява    ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання договору комісії та звіту недійсними (фіктивними).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року відкрито позовне провадження і призначене підготовче засідання.
10 березня 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла зустрічна позовна заява    ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», про визнання інвестиційного внеску особистим майном.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання інвестиційного внеску особистим майном повернуто заявнику.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_5 задоволено.   
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року  скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
До Верховного Суду у серпні 2021 року ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу у якій просить скасувати постанову  Київського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року та залишити в силі ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року.
Розглянувши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
Відповідно до частини першої та пункту 3 частини другої  статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Частиною першою статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Відповідно до частини  другої  статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Встановлено, що у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа:  ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання договору комісії та звіту недійсними (фіктивними).
10 березня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання інвестиційного внеску особистим майном.
Встановлено, що предметом первісного позову є визнання недійсним                      договору комісії на купівлю квартири, укладений 01 травня 2018 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та визнання недійсним звіту від                   25 червня 2018 року про виконану роботу до договору комісії на купівлю квартири від 01 травня 2018 року, позовні вимоги позивач обґрунтовує обставинами укладення інвестиційного договору від 18 червня 2018 року                № 14428/Б060-4 між ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» та сплатою інвестиційного внеску за спільні кошти подружжя.
Разом з тим, предметом зустрічного позову є визнання інвестиційного внеску особистим майном за цим інвестиційним договором від 18 червня 2018 року № 14428/Б060-4, укладеним між ОСОБА_3 та                                   ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», ОСОБА_3 заперечує належність інвестиційного внеску до спільної сумісної власності колишнього подружжя, відтак і відсутність факту порушення прав позивача за первісним позовом.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, їх взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем та відповідачем, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, якою  зустрічний позов   ОСОБА_3 повернуто позивачу, та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Доводи касаційної скарги про те, що заявлені вимоги в зустрічному позові ОСОБА_3 відносяться до правовідносин, які не мають спільного предмету з первісним позовом, не заслуговують на увагу. 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. У силу вимог статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від  28 квітня 2021 року про повернення зустрічного позову та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання договору комісії та звіту недійсними (фіктивними), відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             І. А. Воробйова
                                                                                                               
                                                                                                                          Р. А. Лідовець
                                                                                                                
                                                                                                                         Ю. В. Черняк