Номер провадження: 33/813/920/21
Номер справи місцевого суду: 523/7157/21 
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г. 
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання – Лопотан В.І., 
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року накладено на  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп. в дохід держави.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд постанову судді Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року – скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушеннязакрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Крім того, у поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року.
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 13.07.2021 року з`явився ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи судом першої інстанції відносно  ОСОБА_1 був здійснений за його відсутності, копію якої останнім отримано 08.06.2021 року (а.с. 13). 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.
Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Розглядаючи апеляційну скаргу по суті суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 040530 від 04.04.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 04.04.2021 року о 16 год. 00 хв. в м.Одеса, по вул. Ак. Сахарова, 44, керував автомобілем марки «Mercedes GLK-250», номерний знак « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей, порушення мови, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху (а.с.2);
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 3, 4).
- відеозаписом події, що сталася 04.04.2021 року (а.с. 5). 
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 рокута порушенні ним вимог п. 2.5  ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протирічать та суперечать одне одному. 
Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, з огляду на таке.
Так, відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , які були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що приблизно о 15год 40 хв. ОСОБА_2 , знаходилась вдома та почула жахливий гуркіт, виглянула у вікно і побачила, що білий Мерседес, господар з кв. АДРЕСА_2 – прізвище ОСОБА_4 , зніс кілька квітників у дворі, розбив машину свою, завдяки щасливому випадку не наїхав на дітей, яких в цей час у дворі дуже багато. ОСОБА_2 вийшла у двір, а перед цим викликала охорону «Антикиллер» та побачила біля машини чоловіка і дружину ОСОБА_4 . Приїхали представники охоронної фірми і повідомили ОСОБА_2 що водій був у нетверезому стані, коли вийшов з машини, з перегаром, нетверда хода, почервоніння очей. Представники « ІНФОРМАЦІЯ_2 » повідомили, що вже хтось з мешканців викликав поліцію і ми залишилися її чекати (а.с. 3, 3 зворот). 
З письмових пояснень іншого свідка, а саме - ОСОБА_3 , які також були долучені до протоколу адміністративного правопорушення вбачається, що 04 квітня 2021 року о 15 год 48 хв. на службовий телефон надійшов дзвінок з пульта, із зазначенням прибути за адресою м.Одеса, вул.. Сахарова, 44. По прибуттю на місце, було виявлено автомобіль Мерседес білого кольору, держ. номер НОМЕР_1 , який зніс квіткові клумби, за кермом автомобіля нікого не було. Поруч знаходився власник авто в стані алкогольного сп`яніння (хитався і падав біля авто) (а.с. 4). 
       Таким чином, з вищенаведених письмових пояснень свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 достеменно вбачається, що вони узгоджуються між собою, є належними, достовірними, допустимими та повністю спростовують позицію ОСОБА_1 щодо їх неналежності і протиріччя. 
       Твердження апелянта про те, що жоден зі свідків не був викликаний до суду та допитаний у передбаченому законом порядку є необґрунтованими, оскільки із таким клопотанням ОСОБА_1 до суду першої інстанції не звертався. При цьому, до апеляційного суду таке клопотання також не було заявлене. 
       Безпідставними є і твердження ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про те, що інших доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять, оскільки факт адміністративного правопорушення ОСОБА_1 також підтверджений наявним у матеріалах справи відеозаписом події, на якому чітко зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів або в медичному закладі. 
В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності не за те, що перебував у стані алкогольного сп`яніння за кермом, а за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, в диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено три склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у:
- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;
- відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дії ОСОБА_1 які виразились у відмові (ухиленні) від проходження огляду на стан сп`яніння, самі по собі утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того перебував він у стані алкогольного сп`яніння чи ні.
Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує, що він відмовився від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я та на приладі «Драгер», посилаючись на те, що через пів години після подій, він дійсно знаходився у стані алкогольного сп`яніння, яке обумовлене було тим, що він здійснив наїзд на клумби у дворі свого дому та пошкодив свій автомобіль. 
Проте, такі доводи не можуть бути взяті до уваги, адже відповідно до п.2.5 ПДР водій має обов`язок на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Більш того, апеляційним судом також встановлено, що на наявному у матеріалах справи відео є і інше відео з камер спостереження, з якого вбачається, що білий Мерседес знаходячись у дворі зніс кілька квітників, а коли зупинився і вийшов з авто водій, у останнього дійсно була нетверда хода. 
Таким чином, зазначені дані з достовірністю вказують на факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння і не ставлять під сумнів висновок судді про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Дії  ОСОБА_1 в частині порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, є винними та свідчать про скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю підтверджують вину  ОСОБА_1  в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд визнає вказані докази, які були дослідженні під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 04.04.2021 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра