ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4990/20                                 Головуючий у 1-й інстанції:  Руденко А.В.
                                                                                    Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Кузьменка В.В., Лічевецького І.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі за позовом фермерського господарства «Ружин» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:
ФГ «Ружин» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000820507 від 09.10.2020, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 500  000, 00 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач, фермерське господарство «Ружин», 31.07.2006 зареєстроване як юридична особа за кодом ЄДРПОУ 34464090.
Згідно з наказом Головного управління ДПС у Черкаській області від 26.08.2020 № 1059 на підставі п.п. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР, з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального призначено фактичну перевірку позивача за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: Черкаська обл., Смілянський р-н., с. Санжариха, вул. Шевченка, 80б , з 26.08.2020 тривалістю 10 діб.
На підставі наказу від 26.08.2020 № 1059 та згідно направлень на проведення перевірки від 26.08.2020 № 584, № 585 посадовими особами відповідача проведена фактична перевірка позивача, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 07.09.2020 № 252/23/23/05/34464090 (далі - акт перевірки).
Перевіркою встановлено, що позивачу видана ліцензія на право зберігання пального для потреб власного споживання без промислової переробки № 23210414202000973 зі строком дії з 14.05.2020 по 14.05.2025 (п. 2.2.10 акта перевірки).
Згідно з актом перевірки виявлено отримання позивачем у період з 01.04.2020 по 13.05.2020 від ТОВ «Дізард-Плюс» палива дизельного (код УКТ ЗЕД2710154300) у кількості 16  600 л на загальну вартість з ПДВ 238 276, 20 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів № РН-0000840 від 17.04.2020 та № РН-0000866 від 23.04.2020 та видатковими накладними № РН-0000840 від 17.04.2020 та № РН0000866 від 23.04.2020, пункт розвантаження Смілянський район, с. Санжариха, вул. Шевченка, 80б та даних журналу приходу пального. За даними журналу обліку надходжень пального та оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» підтверджено надходження пального, проте в підтвердження використання та/або списання ПММ платником не надано будь-яких документів (подорожні листи, лімітно-забірні картки у вищевказаному періоді та/або інше).
Згідно даних Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним ліцензії на право зберігання пального у період з 01.04.2020 по 13.05.2020 у позивача не було.
Внаслідок вказаного позивачем порушено ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в частині зберігання пального без ліцензії.
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.10.2020 № 000820507, яким за порушення ч. 1, 8 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» на позивача накладено штраф у розмірі 500 000 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення 09.10.2020 № 000820507 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач не довів порушення позивачем ч. 1, ч. 8 ст. 15 Закону № 481, а тому підстави для застосування штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону № 481, відсутні.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Спірні відносини врегульовані Податковим кодексом України та Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481), який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.
Згідно ст. 1 Закону № 481 термін "пальне" вживається в цьому Законі у значенні, наведеному у Податковому кодексі України.
Пункт 14.1.1411 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачає, що пальним є нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу;
Згідно п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 дизельне паливо за кодом УКТ ЗЕД 2710194300 відноситься до пального - важких дистилятів.
Частина 1 с. 15 Закону № 481 передбачає, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 481 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів» від 05.08.2015 № 609 ліцензії на зберігання пального видають територіальні органи ДПС.
Згідно п.п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Згідно п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Отже, до повноважень відповідача, який видає ліцензії на зберігання пального, відноситься здійснення контролю за дотриманням позивачем вимог Закону № 481.
Згідно 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпункт 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначає, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Згідно ч. 8 Закону № 481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
За змістом вищезазначених норм Закону №481 визначено обов`язок суб`єктів господарювання зберігати пальне у місцях зберігання лише за наявності ліцензії на зберігання пального.
У разі порушення вказаного обов`язку застосовується штраф, передбачений ч. 2 ст. 17 Закону № 481, у сумі 500 000 грн.
Згідно з визначеннями, зазначеними у ст. 1 Закону № 481 - місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Згідно з ч. 39 ст. 15 Закону № 481 для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: 
- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; 
- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; 
- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Отже, за змістом вказаних норм місцем зберігання пального є споруда та/або/обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального і розміщені на певній території, тобто є стаціонарними.
Як вже було зазначено вище, під час проведення перевірки посадовими особами відповідача виявлено отримання позивачем у період з 01.04.2020 по 13.05.2020 від ТОВ «Дізард-Плюс» палива дизельного (код УКТ ЗЕД2710154300) у кількості 16  600 л на загальну вартість з ПДВ 238 276, 20 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів № РН-0000840 від 17.04.2020 та № РН-0000866 від 23.04.2020 та видатковими накладними № РН-0000840 від 17.04.2020 та № РН0000866 від 23.04.2020, пункт розвантаження Смілянський район, с. Санжариха, вул. Шевченка, 80б та даних журналу приходу пального. За даними журналу обліку надходжень пального та оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» підтверджено надходження пального, проте в підтвердження використання та/або списання ПММ платником не надано будь-яких документів (подорожні листи, лімітно-забірні картки у вищевказаному періоді та/або інше).
Як було зазначено позивачем, останній не заперечує, що отримав від ТОВ «Дізард-Плюс» дизельне пальне, проте зазначає, що дизельне пальне не розвантажувалось (не зливалось) у стаціонарні ємності, та не зберігалось у стаціонарних ємностях, а було злито у спеціальну ємність для транспортування пального, а саме: автомобіль (сідловий вантажний тягач) Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , об`ємом 38 000 л, отриманий у позичку від ТОВ «Ден Автотранс» згідно договору позички рухомого майна № 15/04/20 та акту приймання-передавання рухомого майна. Необхідність зберігання дизельного пального у спеціальній ємності для транспортування пов`язана з тим, що у вказані дати проводились польові роботи із використанням власної сільськогосподарської техніки - трактору «Ахсіon» із плугом «Діамант», для оранки на земельних ділянках, які мають різну віддаленість від тракторної бригади, а тому була необхідність заправляти техніку у полі із спеціальної ємності для транспортування пального.
На підтвердження вказаних обставин позивач надав копію договору позички рухомого майна № 15/04/20 від 15.04.2020, укладеного з ТОВ «Ден Автотранс» про строкове безоплатне користування рухомим майном - автомобілем (сідловий вантажний тягач) Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепом автоцистерною Trailor, д.н.з. НОМЕР_1 , об`ємом 38 000 л, та копію актів приймання-передавання рухомого майна від 15.04.2020 (про передачу майна) і від 15.05.2020 (про повернення майна).
Крім того, на підтвердження виконання сільськогосподарських робіт з оранки та витрат пального позивач надав копії подорожніх листів № 77,78,79 від 17.04.2020, №80,81,82 від 21.04.2020, №83,84,85 від 21.04.2020, №86,87,88 від 22.04.2020, №89 від 23.04.2020, №90 від 24.04.2020, №91 від 27.04.2020, №92 від 28.04.2020, №93 від 29.04.2020, №94 від 30.04.2020, №95 від 04.05.2020, №96 від 05.05.2020, №97 від 06.05.2020, №98 від 07.05.2020, №99 від 08.05.2020, №100, 101 від 11.05.2020, №102, 103 від 12.05.2020, №104,105 від 13.05.2020, №106,107 від 14.05.2020.
В той же час, встановивши факт отримання позивачем дизельного пального, відповідач не встановив його місце зберігання, а саме: у які стаціонарні ємності було злито дизельне пальне, та за якою адресою вони знаходяться, а також не спростував зберігання дизельного пального у спеціальній ємності для транспортування пального, а саме: автомобілі (сідловий вантажний тягач) Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 .
Отже, враховуючи вищевикладене та те, що зберігання у автомобілі пального не потребує отримання ліцензії на зберігання, підстави для застосування штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону № 481, відсутні, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 09.10.2020 № 0000820507 є протиправним та  підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
При цьому, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Більше того, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.

Судді:                                                                                Кузьменко В.В.

                                                                                                    Лічевецький І.О.