Номер провадження: 22-ц/813/737/21 
Номер справи місцевого суду: 522/18871/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19.08.2021 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Вівчар Ю.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
стягувача ОСОБА_1 , 
від боржника ОСОБА_2 – не з`явились, 
від суб`єкта оскарження державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Колісніченко І.Е. – не з`явились,
переглянувши справу №522/18871/15-ц за скаргою стягувача ОСОБА_1 на рішення, бездіяльність державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Колісніченко Ірини Едуардівни, за участю боржника ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року у складі судді Бондаря В.Я., -

в с т а н о в и в :

Стягувач ОСОБА_1 , звернувшись 29 липня 2019 року до суду з вищеназваною скаргою, просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Другого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області №24066 від 4 липня 2019 року про відмову у здійсненні індексації стягуваних з ОСОБА_2 сум аліментів;
визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Другого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Колісниченко І.Е., а також державних виконавців, які здійснювали виконавче провадження №50367623, в тому числі органів державної виконавчої служби, правонаступником яких являється Другий Суворовський ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, яка полягає у нездійсненні індексації сум аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 за період з жовтня 2015 року по липень 2019 року включно;
зобов`язати державного виконавця Другого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Колісниченко І.Е. здійснити індексацію сум аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 за період з жовтня 2015 року по липень 2019 року включно, та стягнути з ОСОБА_2 відповідні суми індексації; 
зобов`язати державного виконавця Другого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Колісниченко І.Е. у порядку, розмірах та у строки, визначені чинним законодавством, здійснювати індексацію сум аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 за виконавчим провадженням №50367623 (т.1 а.с.2-6).
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 1 серпня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.26).
Боржник ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 заперечив проти скарги зазначивши, що хоча норма про індексацію аліментів у твердій грошовій формі прописана в Сімейному кодексі України вже понад 10 років, а від 12 червня 2016 року й у Законі України «Про індексацію доходів населення», проте відсутність механізму її реалізації в Законі «Про виконавче провадження» призводить до того, що питання про проведення індексації аліментів можна вирішити лише через суд. Законодавець не передбачив механізму індексації аліментів у спеціальному Законі «Про виконавче провадження», що у свою чергу вказує на безпідставність вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови у задоволенні її заяви про здійснення індексації стягнутих з ОСОБА_2 сум аліментів; визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка полягає у нездійсненні індексації сум аліментів у період їх стягнення з жовтня 2015 року по липень 2019 року та зобов`язання вчинити певні дії за цей період. Оскільки станом на час подання заперечень жодна норма Закону України «Про виконавче провадження» не зобов`язує державного виконавця проводити розрахунок сум індексації аліментів присуджених ані у твердій грошовій сумі, ані у частці від заробітку (доходу) боржника, то вимоги стягувача є безпідставними, дане питання підлягає вирішенню саме шляхом звернення із відповідним позовом до суду. Такі доводи ґрунтуються на аналізі положень частини 2 статті 184 СК України, відповідно до абзацу другого якої за заявою одержувача аліментів індексація за інший період може бути здійснена судом. Отже, питання індексації сум за минулий період віднесено до компетенції суду, а не державного виконавця (т.1 а.с.45-48).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року в задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця відмовлено (а.с.136-139).
Висновок суду мотивовано відсутністю спеціального закону, який покладав на виконавця у спірний період обов`язок індексувати аліменти, що виплачуються у твердій грошовій сумі. Відмова державного виконавця у задоволенні вимог стягувача про індексацію розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення суду, не порушує право стягувача на звернення до суду з відповідною заявою про проведення індексації розміру аліментів. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в тому, що бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні за виконавчим листом №522/18871/15-ц, виданим 13 січня 2016 року, встановлена рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року в справі №522/1440/18, тому встановлені рішенням у цій справі обставини не підлягали доказуванню та являлись обов`язковими для врахування під час розгляду скарги в справі №522/18871/15-ц. У період часу з 8 вересня 2015 року по 5 жовтня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ, частиною 4 та абзацом 2 частини 7 статті 74 якого було встановлено, що державний виконавець обчислює розмір аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Отже за період часу з 8 вересня 2015 року по 5 жовтня 2016 року індексація аліментів, стягуваних рішенням суду у справі №522/18871/15-ц, мала здійснюватися державним виконавцем відповідно до частини 4 та абзацу 2 частини 7 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ, однак суд зазначених обставин та положень законодавства не врахував, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню. Розпочату за час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1990 року №606-ХІУ виконавчу дію, а саме розрахунок індексації стягуваних аліментів, державний виконавець мав продовжувати вчиняти й після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-УШ та до закінчення виконавчого провадження №50367623. Суд не застосував правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 6 листопада 2013 року в справі №6-113цс13, відповідно до якої розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку. Передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що проведення виконавчого провадження регламентується в Україні спеціальним нормативним актом, а саме Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-УШ, де стаття 71 даного Закону регламентує порядок стягнення аліментів. Однак, положення даної статті на момент розгляду звернення із зазначеною скаргою не передбачали обов`язку державного виконавця щодо обчислення індексації розміру аліментів. Порядок проведення індексації визначався Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. До 17 травня 2016 року спеціального Закону про індексацію аліментів не було, в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» на підставі якого та згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 6 листопада 2013 року в справі №6-113цс13, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 СК України підлягав індексації за аналогією закону в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Тобто, на момент винесення оскаржуваної ухвали, можливість здійснення індексації стягуваних у твердій грошовій сумі аліментів була лише у суду за звернення до даного органу заінтересованої особи з відповідною заявою. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
        ОСОБА_2 зобов`язаний до сплати на користь ОСОБА_1 на утримання дітей аліментів у твердій грошовій сумі за рішенням суду в справі №522/18871/15-ц. 
Постановою ВП №50367623 від 3 березня 2016 року державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №522/18871/15-ц, виданого 13 січня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.
27 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Другого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області з заявою про індексацію аліментів та додаткових витрат на дітей, на що отримала відповідь, що відповідно до статті 74 пункту 4 Порядку стягнення аліментів та Закону України «Про виконавче провадження» нарахування індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, не є обов`язком державного виконавця.
       Відмовляючи у задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 на рішення, бездіяльність державного виконавця щодо індексації аліментів, що підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державний виконавець вчиняє дії та приймає рішення у відповідності до діючого Закону України «Про виконавче провадження», який станом на дату звернення стягувача до державного виконавця з заявою про індексацію аліментів не передбачав обов`язку державного виконавця щодо обчислення індексації розміру аліментів.
       У спірний період розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 СК України підлягав індексації за аналогією закону в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», при цьому обов`язок проведення такої індексації на державного виконавця не покладався.
       Правові підстави для скасування ухвали суду та задоволення скарги про визнання протиправним та скасування рішення державного виконавця, зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії щодо індексації аліментів відсутні.
       Зміни внесені Законом України від 1 вересня 2020 року №831-ІХ в частину 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, не поширюються на зазначений в скарзі на рішення, дії державного виконавця період сплати аліментів з жовтня 2015 року по липень 2019 року. 

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року в справі за скаргою стягувача ОСОБА_1 на рішення, бездіяльність державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Колісніченко Ірини Едуардівни, за участю боржника ОСОБА_2 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 21 вересня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков 

Є.С.Сєвєрова