ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3978/21 Справа № 184/2123/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гукова Р. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Бондар Я.М., 
суддів:                         Барильської А.П., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за  апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року, яке постановлено суддею Гуковою Р.М. у місті Покров, повний текст судового рішення складено 16 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
В обґрунтування позову зазначила, з 2000 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від даних відносин сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 26.03.2012р. по цивільній справі №428/4450/13 з ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи стягнення з 19.11.2012р. до досягнення донькою повноліття. 
Крім того, позивач вказувала на те, що дочка страждає на вроджений кіфоз нижньогрудного відділу хребта 3 ст. та з вересня 2010р. вона перебуває на обліку у дитячого хірурга за місцем проживання у Центральній лікарні з приводу лівостороннього сколіозу 3 ст. клиновидний хребець Th-X1, тому потребувала хірургічного втручання шляхом хірургічної операції. 
Так, 01.02.2019р. у ННМК «Універсітетська клініка» ХНМУ ОСОБА_3 виконано планове хірургічне втручання – субстракційна остеотомія Th-X1 хребця, корекція деформації хребта транспедикулярною системою «Medtronic», задній аутоспондилодез. На стаціонарному лікуванні у вказаному лікувальному закладі дитина знаходилась з 28.01.2019р. по 13.02.2019р. За період лікування позивачем витрачено 187241,20 грн., у зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 93620,60 грн.
Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 93620,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
На думку апелянта , суд першої інстанції не взяв до уваги, що операція проводилась в «Універсітетській клініці» ХНМУ Харківського національного медичного університету де медична допомога відповідно до інформації з ЄДР надається безоплатно.
. Разом з тим, позивач надала суду квитанції про сплату сплачувала грошових коштів не «Універсітетській клініці» ХНМУ Харківського національного медичного університету де проводилась операція, а Харківському обласному об`єднанню громадян «Лікарняна каса «Центральна», яка відповідно до ЄДР має організаційно- правову форму – громадська організація. 
У свою чергу, ця громадська організація ніяких послуг з проведення медичного лікування не надає і не може надавати, а тому до проведення лікування ОСОБА_3 ніякого відношення не має. 
Крім того, сплата за систему для транспедикулярної фіксації хребта в розмірі 121726,00 грн., викликають сумнів, оскільки на Інтернет сайті є відомості стосовно ФОП ОСОБА_4 на якому зазначено, що аналогічні системи для транспедикулярної фіксації хребта мають вартість до 45 000,00 грн., а не 121726,00 грн. 
Крім того, вказує, що нього стягуються аліменти у розмірі 25%,на утримання дочки ОСОБА_3 і йому фактично не залишається коштів на його утримання.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначає про те, що нею надані на підтвердження понесених витрат усі необхідні документи, судом першої інстанції вірно застосовані норми чинного законодавства та врахована практика ЄСПЛ , у зв`язку з чим апеляційна скарга є необгрнутованою, безпідставною та не підлягає задоволенню. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 2000 року сторони перебували у шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2013р. батьком ОСОБА_3 визнано ОСОБА_2 , стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи стягнення з 19.11.2012р. до досягнення повноліття доньки.
Згідно довідки КЗ «Центральна міська лікарня» м. Орджонікідзе дитина ОСОБА_5 перебуває на «Д» обліку у лікаря хірурга з 11.2010р., діагноз: лівосторонній сколіоз, клиновидний хребець Th-X1 (а.с.14,16).
Відповідно до консультативного висновку з медичної карти №981 амбулаторного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рекомендоване хірургічне втручання (а.с.16).
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №362 ННМК «Універсітетська клініка» ХНМУ, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 01.02.2019р. виконано планове хірургічне втручання – субтракційна остеотомія Th-X1 хребця; корекція деформації хребта транспедикулярною системою «Medtronic», задній аутоспондилодез (а.с.18).
Разом з тим, відповідно до рахунку-фактури № К9СГ-00001 для проведення хірургічної операції, позивачем було придбано систему для транспедикуляторної фіксації хребта, вартість якої становить 121 726,00 грн (а.с. 20-21)
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність додаткових витрат, які були понесені позивачем у зв`язку із лікуванням та здійсненням хірургічного втручання дочці, а також розмір понесених витрат.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
За змістом ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за №61/37659/цс18 та від 25 вересня 2019 року у справі за №757/16914/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини посилалася на довідку КЗ «Центральна міська лікарня» м. Орджонікідзе про перебування дитини ОСОБА_6 на «Д» обліку у лікаря хірурга з 11.2010р., консультативний висновок з медичної карти №981 амбулаторного хворого ОСОБА_6 , якій рекомендоване хірургічне втручання, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого про здійснення хірургічного втручання, що підтверджується квитанціями, сплаченими позивачем за весь період лікування на суму 187 241,20 грн.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції з урахуванням наявних в матеріалах справи копій медичних документів та чеків встановив, що позивач понесла додаткові витрати на утримання дитини у загальному розмірі 187 241,20 грн. та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 93 620, 60 грн.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що операція проводилась в «Універсітетській клініці» ХНМУ Харківського національного медичного університету де медична допомога надається безоплатно, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що квитанції про сплату грошових коштів не «Універсітетській клініці» ХНМУ Харківського національного медичного університету де проводилась операція, а Харківському обласному об`єднанню громадян «Лікарняна каса «Центральна», яка відповідно до ЄДР має організаційно- правову форму – громадська організація , колегія суддів до уваги не бере, оскільки це не спростовує доводи позивача про понесені нею додаткові витрати на лікування дочки ОСОБА_7 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача викликає сумніви придбання позивачем системи для транспедикулярної фіксації хребта в розмірі 121726,00 грн., оскільки на Інтернет сайті є відомості стосовно ФОП ОСОБА_4 на якому зазначено, що аналогічні системи для транспедикулярної фіксації хребта мають вартість до 45 000,00 грн., а не 121726,00 грн. не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції встановлено, що система для транспедикулярної фіксації хребта «Medtronic» була придбана позивачем виключно за рекомендацією лікаря з урахуванням фізіологчніх та вікових особливостей доньки ОСОБА_7 .
Стягнення  аліментів у розмірі 25%,на утримання дочки  ОСОБА_3  не звільняють відповідача від   обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383  ЦПК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуючий:    

Судді: