КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №382/1226/20                                                                                           головуючий у І інстанції: Кисіль О.А.
провадження 22-ц/824/10209/2021                                                                                         доповідач: Сліпченко О.І.

 
ПОСТАНОВА
Іменем України
03 вересня 2021 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим,  29 липня 2010 року між АТ «КБ «Приватбанк» та                  ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. 
Заявою відповідачки підтвердила той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
Відповідачка належним чином не виконувала своїх обов`язків відповідно до договору, то станом на 31 липня 2020 року має заборгованість в загальному розмірі 279 996,51 грн., яка складається з наступного: 1 611,20 грн. - заборгованість за кредитом, 276 094,27 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2 291,04 грн. - заборгованість за пенею.
З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач  просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 5 775,14 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 611,20 грн. та 4 163,94 грн. заборгованості за простроченими відсотками.
 
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 травня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнено із  ОСОБА_1  на користь Банку заборгованість у розмірі 1 611,20 грн., яка складається із тіла кредиту, та судовий збір.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині незадоволених позовних вимог,           АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Вважає, що відповідач був ознайомлений із умовами та правилами банківських послуг, а тому факт укладення договору є доведеним.  
Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що матеріали справи містять докази наявної заборгованості у відповідності до наданого розрахунку, зокрема посилається на підписану відповідачем довідку, де визначено процентну ставку та штрафи в разі невиконання зобов`язань. а тому підстав для відмови в задоволенні позову в оскаржувані частині не вбачає.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.  
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не був ознайомлений з правилами та умовами користування кредитом, списання коштів проводилось без згоди відповідача на умовах не узгоджених між сторонами.
Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, з копії розрахунку заборгованості за договором (а.с. 7-10), довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 12), з довідки про видачу кредитної картки (а.с. 11), анкети - заяви (а.с. 13), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 14), умов та правил надання банківських послуг при користування кредитною карткою (а.с. 15-39, 43-52), копії паспорта (а.с. 40-41) встановлено, що 29.07.2010 року відповідно до заяви відповідачки про надання кредитної картки, між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг при користування кредитною карткою, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4 200,00 грн.
З копії Свідоцтва про шлюб (а.с. 61, 76) та копії Свідоцтва про народження (а.с. 75) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 листопада 2018 року зареєстрували шлюб і прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_3 ». 
 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.  
Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2010 року між ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна» (а.с.14).
Колегія суддів зауважує, що сторонами додатково було погоджено та підписано відповідачем довідку про умови кредитування, в якій погоджено пільговий період, процентна ставка та її тип, розмір щомісячного платежу, строк внесення щомісячного платежу, розмір пені та штрафів за порушення умов договору (а. с. 14).
Таким чином, саме 14 липня 2010 року сторони погодили умови кредитування, спірна заборгованість за відсотками та пенею утворилась саме після вказаного узгодження умов кредитного договору.
Місцевий суд на вказане уваги не звернув, та необґрунтовано вважав, що умови кредитування сторонами обумовлені не були, що являлось підставою для відмови в задоволенні позову. 
При цьому, апеляційний суд зауважує, що відсотки за користування кредитними коштами відповідно до наданого позивачем розрахунку та виписки по рахунку відповідача нараховувались за різними ставками. 
 
Відповідно до ч.1 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно із ч. 3 цієї ст.10561 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У ч. 4 указаної ст.10561 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень.
Матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачу відповідних повідомлень, щодо зміни кредитної ставки. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.7-10) розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами становив, станом початок розрахункового періоду -                14 липня 2010 року, 30,00% на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає погодженій відсотковій ставці із відповідачем - 2,5% на місяць.
Ставка в розмірі 30,00% діяла по 31 серпня 2014 року (дата, що міститься у розрахунку заборгованості).
01 вересня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 34,80%., а з  01 квітня 2015 року до 43,20%.
Таким чином, з урахуванням зменшення та збільшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку (ст.10561 ЦК України), без повідомлення позичальника, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентам, нарахована за період з 14 липня 2010 року (дата визначена позивачем у розрахунку заборгованості) по      31 серпня 2014 року (остання дата, коли проценти нараховувалися по відсотковій ставці 30,00%).
Як зазначено в розрахунку, наданому позивачем, загальний залишок заборгованості за відсотками у відповідача перед Банком 31 серпня 2014 року становила 1 396,51.
При цьому, відповідачем було поставлено питання про застосування строків позовної давності.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У довідці підписаній відповідачем 14 липня 2010 року, де було погоджено умови кредитування, строк позовної давності встановлено не було. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути порушені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року).
Відповідно до виписки за рахунком ОСОБА_1 (а.с.48-52) платежі на погашення заборгованості нею після 31 серпня 2014 року не здійснювались 
Таким чином, звернувшись у вересні 2020 року з позовом, Банк пропустив трирічний строк позовної давності, а тому з відповідачів не підлягає стягненню заборгованість за відсотками станом на 31 серпня 2014 року, з огляду на необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Заборгованість за відсотками нарахована після 31 серпня 2014 року не підлягає стягненню із відповідача у зв`язку із збільшенням відсоткової ставки банком у односторонньому порядку (ст.10561 ЦК України), без повідомлення позичальника. 
Як вже зазначалось, з урахуванням зменшення позовних вимог в суді першої інстанції, позивач  просив стягнути заборгованість за тілом кредитку та відсотками.
Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось, при цьому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає зміні в його мотивувальній частині, оскільки місцевим судом було не вірно визначено підстави для відмови в задоволенні позову, з огляду на вищевикладені обставини.  
 
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «03» вересня 2021 року.

                                                                                            Сліпченко О.І. 

Гаращенко Д.Р.
 
                                                                                                        Сушко Л.П.