ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1508/20                                                                       Суддя першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                    - Пилипенко О.Є.  
          суддів                                        - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М., 
          при секретарі                              - Ткаченко В.В., 
          за участю: 
          представника відповідача:           - Скригонюка І.В., 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної поліції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 17.01.2020 року № 70 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції полковника поліції   ОСОБА_1 , заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків;
- поновити його на службі в поліції на посаді заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків з 19 січня 2020  року;
- стягнути з Національної поліції України  на його користь середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.           
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 та Національна поліція України звернулись з апеляційними скаргами, в якій ОСОБА_1 просить змінити постанову Київського окружного адміністративного суду 01.04.2021 року в частині стягнення на користь позивача середнього грошового забезпечення з розрахунку 2 календарних місяців роботи, що передують звільненню зі служби в поліції, з якою пов`язана відповідна виплата. Національна поліція України просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
29 червня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 25350, Національною поліцією України надіслано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційних скарг, вважає їх необґрунтованими, наголошує, що грошове забезпечення за час вимушеного прогулу повинно обраховуватись відповідно до положень наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260.
14 липня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 27337, ОСОБА_1 надіслано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, вважає її необґрунтованою, наголошує, що з огляду на відсутність у Законі України «Про Н00аціональну поліцію» спеціальних положень, які регулюють порядок пропозиції поліцейському іншої вакантної посади, слід застосовувати загальні положення законодавства, що регулює спірне питання, а саме - Кодексу законів про працю України.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що після вручення персонального попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції відповідачу протягом двох місяців слід було вирішити питання щодо можливості призначення позивача на іншу посаду в поліції з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, втім Національною поліцією України під час вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби оцінка його кваліфікації та досягнень у службовій діяльності, з`ясування можливості подальшого проходження служби у поліції з урахуванням його особистих якостей, досвіду роботи не здійснювалися, позивачу не пропонувалось рівнозначних посад, більше того, як до змін у штатному розкладі Національної поліції, так і після  штатна чисельні Департаменту  протидії наркозлочинності  не змінилася і становила 64 одиниці, змінилися лише назви посад, отже звільнення позивача відбулось із порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим позивач підлягає поновленню в органах Національної поліції України із виплатою йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду щодо протиправності рішення про звільнення позивача, проте зазначає, що судом невірно розраховано суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим рішення підлягає зміні у відповідних частинах, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом  Національної поліції України від  26.01.2018 року № 64о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника департаменту протидії наркозлочинності НП України - начальника управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків. 
Наказом Національної поліції від 05.11.2019 року № 1127 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» затверджений перелік змін у штатах Національної поліції, у тому числі по Департаменту протидії наркозлочинності, згідно якого у Департаменті  скорочено всі посади включно з посадою, на якій перебував позивач.
Позивача 18.11.2019 року попереджено про те, що посада, яку він обіймає, буде скорочена та про наступне можливе звільнення зі служби в поліції.
Листом МВС України від 04.12.2019 року № 17182/1/22-2019 «Про погодження звільнення з посади ОСОБА_1 »  погоджено  звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків Національної поліції України у зв`язку із організаційно-штатними змінами.
Наказом  Національної поліції України від 17.01.2020 року № 70 о/с   ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 18.01.2020 року.
Вважаючи вищевказаний наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції,  доводам апелянтів, враховуючи правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Спірні відносини регулюються Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIІI «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Пунктами 1, 3-5 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Згідно частини першої статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є звільнення у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (п. 4 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до частини другої ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
У силу вимог п. 2, п. 3 частини першої ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади - у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський - у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.
Згідно з п. 3 частини першої ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.
Відповідно до частин восьмої-дев`ятої ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
У силу вимог статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.
Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
Поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.
Поліцейському, посада якого скорочена, грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.
Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинні бути запропоновані інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.
Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п. 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 05.12.2018 року у справі №814/805/17, від 15.04.2020 року у справі №824/185/17-а, від 09.12.2020 року у справі №808/539/17.
Як зазначено в   інформаційному листі Вищого адміністративного суду України «Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» від 26.05.2010 року №753/11/13-10, розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади, суди повинні встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою   статті 40 Кодексу законів про працю України.
Крім того згідно з п. 19   Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1   ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи дійсно працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
При цьому будь-яких доказів неможливості переведення позивача в Національній поліції України на іншу роботу відповідачем не надано.
Крім того, з порівняльного аналізу змісту посадової інструкції заступника начальника Департаменту - начальника управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України та  посадової інструкції заступника начальника Департаменту - начальника другого управління (протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, вбачається, що вони, по своїй суті є ідентичними.
Більше того, як до змін у штатному розкладі Національної поліції, так і після, штатна чисельні Департаменту  протидії наркозлочинності  не змінилася і становила 64 одиниці, змінилися лише назви посад.          Приписами частини другої статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода.
Відтак, надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті.
Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.
Відтак, відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з урахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів.
Така правова позиція викладена Верховним Судом, у постановах від 17 квітня 2019 року у справі № 814/2410/16, від 25 квітня 2019 року № 814/163/17, від 24 січня 2020 року у справі № 820/1190/17.
Відповідачем під час вирішення питання щодо звільнення позивача зі служби оцінка його кваліфікації та досягнень у службовій діяльності, з`ясування можливості подальшого проходження служби у поліції з урахуванням його особистих якостей, досвіду роботи не здійснювалися, ОСОБА_1 не було запропоновано жодної рівнозначної посади, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно із частинами 1, 2   статті 235 Кодексу законів про працю України   у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог   Закону України «Про запобігання корупції»   іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Щодо дати поновлення, то як слідує з наказу від 17.01.2020 року № 70 о/с «По особовому складу», позивача звільнено зі служби в поліції з 18.01.2020 року.
Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення; день звільнення вважається останнім днем служби. Відтак, позивач підлягає поновленню на посаді з 19.01.2020 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.          Питання про виплату грошового забезпечення поліцейських регулюється       постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).
Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260)
Пунктом 1 розділу 1 Порядку № 260 визначено критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Відповідно до пункту 6 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання, затвердженого        наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Пунктом 9 розділу І Порядку № 260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Отже, зі змісту Порядку № 260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, слідує, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Аналогічну позицію підтримує Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 826/5655/16.
 З довідки Головного управління Національної поліції України від 13.05.2020 року № 29/5-254 вбачається, що за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення позивача склало: 38  113,09 грн. за листопад 2019 року та 74  583,38 грн. за грудень 2019 року.
Таким чином, середньоденне грошове забезпечення складає 1847,48 грн., обраховане як (38  113,09 + 74  583,38):61 кількість календарних днів).
Кількість днів вимушеного прогулу у період складає 439 календарні дні.
Відтак, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який належить стягнути з відповідача складає 811  043,72 коп., з огляду на що резолютивна частина рішення суду підлягає зміні в частині суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню за користь позивача.           Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, проте невірно визначено суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим резолютивна частина судового рішення підлягає зміні. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року - змінити. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року - змінити.
Викласти абзац чотири резолютивної частини рішення наступним чином: 
«Стягнути з Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця 10, код ЄДРПОУ 40108578) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 811  043 (вісімсот одинадцять тисяч сорок три гривні) грн. 72 коп., за виключенням обов`язкових податків і зборів.»
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко   

                                                                                                    Я.М.Собків   

Повний текст виготовлено 27 липня 2021 року.