П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5287/20	
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
          
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 березня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2020р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №948020161990 про перерахунок пенсії позивача за результатами розгляду заяви позивача від 2.11.2020р. в частині застосування 60% при розрахунку суми пенсії від заробітку та застосування обмеження пенсії максимальним розміром;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за її заявою від 2.11.2020р. відповідно до ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 5.11.1991р. №1789-ХІІ (далі – Закон №1789-ХІІ) у редакції ЗУ "Про внесення змін до ЗУ "Про прокуратуру" від 12.07.2001р. №2663-ІІІ, чинній на момент призначення пенсії, в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Миколаївської області від 20.10.2020р. №21-433 вих-20 без застосування обмеження пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області з 2006р. та отримує пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до ЗУ «Про прокуратуру».
У листопаді 2020р. позивачка звернулась із заявою до УПФ про перерахунок пенсії та додала відповідну довідку. Так, пенсійним органом зроблено перерахунок пенсії із застосуванням проценту розрахунку пенсії від заробітку у розмірі 60% та з обмеженням максимальним розміром пенсії у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. 
Позивачка вважає, що застосування пенсійним органом зменшеного відсотку розрахунку пенсії та обмеження пенсії максимальним розміром суперечить вимогам ч.1 ст.58 Конституції України та є необґрунтованим для цілей перерахунку пенсії. 
Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 березня 2021р. позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФУ в Миколаївській області №948020161990 від 12.11.2020р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1.10.2020р. – у частині застосування загального відсотку розрахунку пенсії від заробітку – 60 відсотків.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області з 1.10.2020р. здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату, з урахуванням раніше проведених виплат, пенсії за вислугу років на підставі довідки Миколаївської обласної прокуратури №21-433 вих-20 від 20.10.2020р. із застосуванням загального проценту розрахунку пенсії від заробітку – 90 - та відповідно до абз.6 ч.15 ст.86  ЗУ "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VІІ.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає  розмір  пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом №76-VIII до ст.50-1 Закону №1789-XII зміни щодо  розміру  пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не  перерахунку  пенсії.
Що стосується позовних вимог у частині перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, то суд першої інстанції вважав, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачці законом встановлювались тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавалась та є чинними і обов`язковими до виконання пенсійним органом. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та з 2006р. отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно  ЗУ "Про прокуратуру" від 5.11.1991р. №1789-XII. 
2.11.2020р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Миколаївській області про перерахунок пенсії, до якої, додала довідку за №21-433 вих-20 від 20.10.2020р. видану Миколаївською обласною прокуратурою про розмір заробітної плати. 
На підставі зазначеної заяви та доданих документів, 12.11.2020р. ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 1.10.2020р., застосувавши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку в розмірі 60% та з обмеженням максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (17  690грн.).
Позивачка не погодилася із такими діями пенсійного фонду, у зв`язку із чим звернулася в суд із відповідним позовом.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, то суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах апеляційної скарги та надає йому правової оцінку в межах доводів апеляційної скарги виходячи із вимог ч.1 ст.308 КАС України.
Перевіряючи правомірність та законність дій УПФ у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Так, положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно абз.1 п.2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Питання можливості обмеження пенсії максимальним розміром неодноразово розглядалося Верховним Судом. У постанові Верховного Суду у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 24.06.2020р. у справі №580/234/19  зроблено такі висновки:
"Тлумачення п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1.10.2011р. і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом №3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1.10.2011р., але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого ст.2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до п.3 ч.1 ст.1 ЗУ "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 6.09.2012р. №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Суд не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.
Норми ст.2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями ч.4 ст.85 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку".
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах по справі №347/2083/16 від 21 травня 2021р..
Абз.6 ч.15 ст.86 ЗУ "Про прокуратуру", чинний на час здійснення перерахунку пенсії позивачки, встановлює, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 
Отже, призначення пенсії позивачці у 2006р. жодним чином не надає право пенсійному органу не застосовувати обмеження до пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, визначенні чинним на час проведення перерахунку законодавством.
Крім того, колегія суддів зазначає, що ПФУ до суду із апеляційною скаргою не звертався, а тому апеляційний суд надає оцінку рішенню суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги.
          В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
          За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
          На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 березня 2021р. – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                                    О.В.Яковлєв