П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4864/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Михайлов О.О. 
          Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

30 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про  стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи ОСОБА_1 , в якій просило суд стягнути з відповідача кошти у рахунок погашення податкового боргу в розмірі 222894,83 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем рахується податковий борг в розмірі 222894,83 грн., що утворився внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум грошових зобов`язань. Враховуючи викладене, Головне управління ДПС у Хмельницькій області просить суд стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу в сумі 222894,83 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що винесені податкові повідомлення-рішення позивач не отримував взагалі, оскільки вказаний документ контролюючим органом надсилався на адресу по якій він не проживає і не зареєстрований.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.
Як свідчать матеріали справи за відповідачем рахується податковий борг в розмірі 222894,83 грн. Даний борг виник:
- по земельному податку з фізичних осіб в сумі 206455,56 грн., визначених згідно з податковими повідомленнями-рішеннями форми "Ф": №2000654-1302 від 30.06.2017, №1430419-1302-2209 від 28.03.2018, №90979-5306-2209 від 19.06.2019;
- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, в сумі 3771,40 грн., визначених податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" №0007277-5306-2222 від 25.02.2019;
- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 12667,87 грн., визначених податковими повідомленнями-рішеннями форми "Ф": №2152-13 від 10.042017, №0055052/1302-2222 від15.03.2018, №0007276-5306-2222 від 25.02.2019.    
Податкові повідомлення - рішення відповідачем направлені за адресою: АДРЕСА_1 , однак були повернуті відправнику з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання".
На підставі зазначених повідомлень - рішень контролюючий орган звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг відповідача підтверджується розрахунком суми заборгованості, податковими повідомленнями-рішеннями та довідкою про суму заборгованості, податкова вимога не скасована, доказів про сплату заборгованості відповідачем до суду не надано.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.67 Конституції України, на платників податків покладено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах, встановлених законом.
Так, Податковим кодексом України регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначено й вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 67 ПК України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з нормами підпунктів 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно пункт 31.1 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до пунктів 42.1 та 42.2 статті 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Положенням пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання регулюється статтею 58 ПК України та визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу у порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 58.3 ст. 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Статтею 266 ПК України врегулюванні питання податку на нерухоме майно, відмінні від земельної ділянки.
Зокрема пунктом 266.2. цієї статті ПК України визначено об`єкти оподаткування цим податком, до яких віднесено об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1), та визначено об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (пп.266.2.2.).
Так, положеннями підпункту 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно п.п. 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Як встановлено з матеріалів, податкові повідомлення - рішення: по земельному податку з фізичних осіб в сумі 206455,56 грн., визначених згідно з податковими повідомленнями-рішеннями форми "Ф": №2000654-1302 від 30.06.2017, №1430419-1302-2209 від 28.03.2018, №90979-5306-2209 від 19.06.2019; - по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, в сумі 3771,40 грн., визначених податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" №0007277-5306-2222 від 25.02.2019; по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 12667,87 грн., визначених податковими повідомленнями-рішеннями форми "Ф": №2152-13 від 10.042017, №0055052/1302-2222 від15.03.2018, №0007276-5306-2222 від 25.02.2019 надіслано контролюючим органом на адресу позивача: АДРЕСА_1 .
Проте, з копії паспорта позивача, доданої до матеріалів справи, вбачається, що місцем його прописки є АДРЕСА_2 .
Окремо суд звертає увагу, що 12.02.2021 року відділом реєстрації місця проживання департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради було виправлену помилку, зроблену при реєстрації місця проживання ОСОБА_1 . Так, відміткою у паспорті ОСОБА_1 зазначено місце проживання - АДРЕСА_2 , а не -   АДРЕСА_1 .
Таким чином, з наданих позивачем копій податкових повідомлень - рішень та оскаржуваної вимоги встановлено, що податковий орган направляв позивачу вказані документи на адресу: АДРЕСА_1 .
В той же час, податкові повідомлення - рішення податковим органом на належну адресу позивача не направлялось, у зв`язку з чим позивачу вручені не були. А отже, позивач був позбавлений можливості сплатити встановлену суму податкового зобов`язання, оскаржити рішення контролюючого органу чи надати документи, що підтверджують пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
З огляду на вищевикладене, а також на те, що оскаржувані податкові повідомлення- рішення не були надіслані ОСОБА_1 , внаслідок чого не отримані останнім, тому податкові повідомлення - рішення не можуть вважатися такими, що набули статусу узгоджених.
Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 28 серпня 2018 року, справа № 802/467/16-а (адміністративне провадження № К/9901/28925/18).
Відтак, враховуючи, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення: по земельному податку з фізичних осіб в сумі 206455,56 грн., визначених згідно з податковими повідомленнями-рішеннями форми "Ф": №2000654-1302 від 30.06.2017, №1430419-1302-2209 від 28.03.2018, №90979-5306-2209 від 19.06.2019; по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, в сумі 3771,40 грн., визначених податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" №0007277-5306-2222 від 25.02.2019; по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 12667,87 грн., визначених податковими повідомленнями-рішеннями форми "Ф": №2152-13 від 10.042017, №0055052/1302-2222 від15.03.2018, №0007276-5306-2222 від 25.02.2019 позивачу не були надіслані належним чином, а отже податкова вимога про стягнення податкового боргу в розмірі 222 894, 83 грн. прийнята відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Хмельницькій області - відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Смілянець Е. С.