ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/6535/20
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Чередка А.Є., Коваль Л.А.
секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"    
на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог АТ Комерційний банк "ПриватБанк" (суддя Суховаров А.В.)
у справі № 904/6535/20
за заявою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ 
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м. Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496) 
про визнання грошових вимог, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 відкрито провадження у справі №904/6535/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" про визнання банкрутом; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію) згідно ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 16.06.2021; призначено розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м.Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496) арбітражного керуючого Чичву Олега Сергійовича .
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" про визнання грошових вимог задоволено частково. Визнано грошові вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС", що підлягають задоволенню у наступній черговості: - 4 540,00 грн. (судовий збір) 1 черга задоволення вимог кредиторів; 1 124   472 214,65 грн. (заборгованість за кредитом та процентами)  4 черга задоволення вимог кредиторів. Решту грошових вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилено.
Не погодившись з вказаною ухвалою Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимогАТ Комерційний банк "ПриватБанк"  по справі №904/6535/20 про банкрутство ТОВ "ЛАДА ФІНАНС" в частині визнання грошових вимог АТ Комерційний банк "ПриватБанк" до боржника в розмірі 37 558 511,02 грн. заборгованості з винагороди згідно з п.4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 в сумі 8 683 198,49 грн. та заборгованості з винагороди згідно п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013 в сумі 28 875 312,53 грн. і ухвалити в оскаржуваній частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ Комерційний банк "ПриватБанк".
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушив норми матеріального права.
Зазначає, п. 4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 та п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013 не є нікчемними в силу закону  та не визнані судом недійсними, а отже є чинними та мають застосовуватися судом при розгляді цієї справи.
Скаржник наголошує, що оскільки позичальник за Кредитним договором №П101Г/С від 24.07.2012 та Договором №DNHSLN103108 від 12.02.2013 – ТОВ «Лада Фінанс» є юридичною особою, то він не є споживачем в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів» й до цих договорів не застосовуються жодні норми, що регулюють споживчі кредити, в тому числі Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168.
Стверджує, що винагорода не є процентами за користування кредитом, а є окремим зобов`язанням, що покриває ризики банку від знецінення національної валюти та падіння її курсу по відношенню до стійкої валюти – доларів США, що відповідає ст. 48 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відтак не підпадає під регулювання нормами ст. 1056-1 ЦК України.
Апелянт вказує на те, що докази, які б спростовували вірогідність наданих АТ КБ «Приватбанк» розрахунків винагороди за формулою відповідно до договорів про внесення змін від 25.07.2016 до Кредитних договорів учасниками по даній справі не надані та в матеріалах справи відсутні, що не було враховано судом першої інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог АТ Комерційний банк "ПриватБанк" у справі №904/6535/20 залишено без руху та надано скаржнику у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази надіслання апеляційної скарги учасникам справи.
На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №904/6535/20 апелянтом до матеріалів справи надано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог АТ Комерційний банк "ПриватБанк" у справі №904/6535/20, розгляд апеляційної скарги призначити у судовому засіданні з викликом сторін на 17.06.2021р. о  14 год. 45 хв.
15.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Комплект" надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги Акціонерного  товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області  від 17.03.2021 за результатами  розгляду грошових вимог АТ Комерційний банк "ПриватБанк"  у справі №904/6535/20.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Комплект" про приєднання до апеляційної скарги Акціонерного  товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області  від 17.03.2021 за результатами  розгляду грошових вимог Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" у справі №904/6535/20 повернуто   без розгляду.
17.06.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшли додаткові письмові пояснення по справі до поданої ним апеляційної скарги, в яких він підтримав раніше викладені доводи та наполягав на їх обгрунтованості, просив суд задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.
У судовому засіданні 17.06.2021 колегія суддів, порадившись на місці, оголосила про відкладення судового засідання на 15.07.2021 на 16:00 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 15.07.2021 р. о 16:00 год. 
15.07.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «Лада Фінанс» надійшли пояснення щодо п`яти апеляційних скарг АТ КБ «Приватбанк» на ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 у справі №904/6535/20, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали – без змін.
У судовому засіданні 15.07.2021 колегія суддів оголосила про перерву в судове засідання на 01.09.2021 на 14:40 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 01.09.2021 р. о 14:40 год.
26.08.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «Цукорпром» надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» на ухвал господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 у справі №904/6535/20 (розгляд вимог АТ КБ «Приватбанк», в яких просить врахувати дані пояснення під час розгляду апеляційних скарг у справі №904/6535/20.
В судове засідання 01.09.2021р. з`явилися представник апелянта АТ «КБ «Приватбанк», арбітражний керуючий (ліквідатор) Шевченко В.Є., представники кредиторів: ТОВ "Цукорпром", ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», ТОВ "Агро Комплект".
Інші учасники провадження у справі про банкрутство ТОВ «Лада Фінанс», будучи повідомленими про місце, дату та час судового засідання, не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників інших кредиторів. 
Представник апелянта у судовому засіданні 01.09.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржувану ухвалу у відповідній частині скасувати та прийняти нове судове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ Комерційний банк "ПриватБанк" до боржника в розмірі 37 558 511,02 грн. (заборгованості з винагороди згідно з п.4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 в сумі 8 683 198,49 грн. та заборгованості з винагороди згідно п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013 в сумі 28 875 312,53 грн.). Арбітражний керуючий (ліквідатор) ТОВ «Лада Фінанс» та представники присутніх кредиторів в свою чергу проти задоволення апеляційної скарги заперечували, в тому числі з підстав, викладених у поданих ними письмових поясненнях, просили суд ухвалу в оскаржуваній частині залишити без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства).
За положеннями ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 відкрито провадження у справі №904/6535/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" про визнання банкрутом; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію) згідно ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 16.06.2021; призначено розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м. Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496) арбітражного керуючого Чичву Олега Сергійовича (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 42Ц, офіс 83, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), який діє на підставі свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №448 від 19.03.2013.
29.12.2020 господарським судом Дніпропетровської області опубліковано повідомлення про відкриття провадження у справі №904/6535/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м. Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496) на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.
01.02.2021 до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання грошових вимог у розмірі 1 162 030 725,67грн. та судового збору у розмірі 4 540,00грн. у справі №904/6535/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м. Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496), за змістом якої заявник просить суд визнати грошові вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та включити їх до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" грошові вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на суму 1 162 030 725, 67грн. (заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками, заборгованість за винагородою) до 4 черги задоволення вимог кредиторів, 4 540, 00 грн. (судовий збір) - до 1 черги задоволення вимог кредиторів.
В обґрунтування заявлених вимог кредитор зазначав про наявність у ТОВ "ЛАДА ФІНАНС" заборгованості перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості за кредитними договорами №195Г/С від 17.12.2008, №185Д/С від 17.07.2008, №101Г/С від 24.07.2012, № ВNHSLN103108 від 12.02.2013, грошові вимоги за якими підлягають визнанню господарським судом та внесенню до реєстру вимог кредиторів ТОВ "ЛАДА ФІНАНС", з огляду на відкриття провадження у справі №904/6535/20 про банкрутство ТОВ "ЛАДА ФІНАНС" згідно ухвали суду від 28.12.2020.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2021 вказану заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні на 11.02.2021.
08.02.2021 до господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив розпорядника майна Чичви О.С. на заяву з кредиторськими вимогами Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", відповідно до якого розпорядником майна визнані грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на суму 1 124   472 214,66 грн., що підлягають внесенню до 4 черги задоволення реєстру вимог кредиторів, та судовий збір у розмірі 4 540,00 грн., що підлягає внесенню до 1 черги задоволення реєстру вимог кредиторів, решта вимог відхилена розпорядником майна за безпідставністю.
11.02.2021 до суду надійшло повідомлення ТОВ "ЛАДА ФІНАНС" про розгляд грошових вимог кредиторів, згідно якого боржником частково визнано вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК", визначено черговість їх погашення наступним чином: грошові вимоги на суму на суму 1 124 472 214,66 грн. підлягають внесенню до 4 черги задоволення реєстру вимог кредиторів, судовий збір у розмірі 4 540,00 грн. підлягає внесенню до 1 черги задоволення реєстру вимог кредиторів, решта вимог відхилена боржником за безпідставністю.
Ухвалою суду від 17.03.2021 приєднано розгляд грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ «ЛАДА ФІНАНС» за Кредитним договором №195 ГС від 17.12.2018 до розгляду заяви про визнання грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ «ЛАДА ФІНАНС».
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" про визнання грошових вимог задоволено частково. Визнано грошові вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС", що підлягають задоволенню у наступній черговості: - 4 540,00 грн. (судовий збір) 1 черга задоволення вимог кредиторів; 1 124 472 214,65 грн. (заборгованість за кредитом та процентами)  4 черга задоволення вимог кредиторів. Решту грошових вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилено.
Суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового визнання грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ "ЛАДА ФІНАНС", відхиливши грошові вимоги за Кредитним договором №П101Г/С на суму 8 683 198,49 грн. заборгованості за простроченою винагородою та грошові вимоги за Кредитним договором №DNHSLОN103108 на суму 28   875 312,53 грн. заборгованості за простроченою винагородою; та визнавши решту вимог АТ КБ «Приватбанк» за Кредитним договором №DNHSLОN103108 на суму 1,00 грн. заборгованості за кредитом,                0,44 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.
З огляду на обґрунтованість вимог заяви АТ КБ «Приватбанк», яка подана до господарського суду в межах строку, визначеного приписами ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання АТ КБ «Приватбанк» конкурсним кредитором з грошовими вимогами до ТОВ «ЛАДА ФІНАНС», які підлягають погашенню у наступній черговості:
- 1 черга - 4 540,00 грн. (витрати по сплаті судового збору);
- 4 черга – 1 124 472 214,65 грн. (заборгованість за кредитом та процентами).
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками місцевого господарського суду та зазначає наступне з приводу доводів апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Суб`єктний склад учасників господарського процесу за ГПК України є іншим, ніж склад учасників у справі про банкрутство за КУзПБ. Водночас, перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство наведеними нормами віднесено також інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.
Коло осіб (в позовному провадженні), які мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції визначено приписами статей 254, 255 ГПК України. У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.
Відповідна правова позиція сформована суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі №Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі №916/3206/17, від 03.06.2020 у справі №910/18031/14, від 19.05.2020 у справі №908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14, та підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.
За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 1 КУзПБ учасниками у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.
Названою статтею визначено, що:
- сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);
- кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Крім того, за приписами ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.
Як передбачено ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.
Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.
Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.
Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.
Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19, особа набуває статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності (в тому числі правом оскарження судових рішень) за сукупності таких умов:
- подання до господарського суду письмових заяв з вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина перша статті 23 Закону про банкрутство, частина перша статті 45 КУзПБ);
- розгляд господарським судом заяв конкурсних кредиторів у попередньому засіданні суду (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ);
- визнання вимог таких кредиторів, що формалізується у судовому рішенні господарського суду - ухвалі (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ).
Виходячи з вимог ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений саме на господарський суд, в провадженні якого перебуває  справа про банкрутство (правова позиція Верховного Суду у постановах від 07.06.2018 у справі № 904/4592/15, від 21.05.2018 у справі № 904/10198/15).
При цьому, заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги.
Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом.
Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.
Предметом розгляду, в даному випадку, є заява АТ КБ «Приватбанк» з кредиторськими вимогами до ТОВ «Лада Фінанс».
Судом першої інстанції встановлено, що грошові вимоги АТ КБ «Приватбанк» до боржника складаються з заборгованості ТОВ «ЛАДА ФІНАНС» перед банком за Кредитними договорами у розмірі 1 162 030 725,67 грн., з яких: 472 669 197,08 грн. - заборгованість за кредитом, 651 803 017,58 грн. - заборгованість за процентами,  37 558 511,01 - заборгованість за винагородою.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянт оскаржує ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 лише в частині відхилення грошових вимог АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Лада Фінанс» в розмірі 37 558 511,02 грн. (заборгованості з винагороди згідно з п. 4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 в сумі 8 683 198,49 грн. та заборгованості з винагороди згідно п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013 в сумі 28 875 312,53 грн.), відтак апеляційне провадження здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги і судом не перевіряється законність та обґрунтованість ухвали в іншій (неоскаржуваній) частині.
Так, відповідно до частини першої статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).
До загальних засад цивільного законодавства належить, зокрема, свобода договору (частина перша статті 3 Цивільного кодексу України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема є, договори та інші правочини.
За приписами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.
Тобто правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами, регулюються самостійно сторонами, шляхом укладення договору.
Законодавство України надає сторонам можливість укладати договори в яких містяться елементи різних договорів, так звані, «змішані договори».
На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
Cудом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.07.2008 року між ТОВ «ПРИВАТ-АГРОЦЕНТР», правонаступником якого є ТОВ «ЛАДА ФІНАНС» (позичальник), та Публічним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (банк) укладено Кредитний договір №101Г/С (далі - Кредитний договір №101Г/С).
05.02.2014 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012.
11.04.2014 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору №101Г/С від 24.07.2012.
12.05.2014 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору №101Г/С від 24.07.2012.
25.07.2016 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору №101Г/С від 24.07.2012.
Відповідно до п.п. А.1. (в редакції Договору про внесення змін від 05.02.2014), А.2. (в редакції Договору про внесення змін від 12.05.2014), 1.1 (в редакції Договору про внесення змін від 05.02.2014) Кредитного договору №101Г/С АТ КБ «ПриватБанк» за наявності вільних грошових коштів зобов`язався надати ТОВ «ПРИВАТ-АГРОЦЕНТР» кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 6 655 606,14 грн. на поповнення обігових коштів, в обмін на зобов`язання ТОВ «ПРИВАТ-АГРОЦЕНТР» щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни.
Згідно з п.п. 1.2. (в редакції Договору про внесення змін від 05.02.2014), А.3. (в редакції Договору про внесення змін від 12.05.2014), термін повернення кредиту - згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 3 до Договору про внесення змін від 12.05.2014) – встановлено до 30.04.2015 року.
Відповідно до п. п. А.6. (в редакції Договору про внесення змін від 05.02.2014), А.8. (в редакції Договору про внесення змін від 12.05.2014), 4.1. Кредитного договору №101Г/С (в редакції Договору про внесення змін від 05.02.2014) за користування кредитом ТОВ «ПРИВАТ-АГРОЦЕНТР» зобов`язалося сплачувати проценти у розмірі 12,00 % річних, датою сплати процентів є 25-е число кожного поточного місяця, починаючи з 25.09.2014 року.
Пунктами А.7, 4.2. Кредитного договору №101Г/С (в редакції Договору про внесення змін від 05.02.2014) визначено, що у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобов`язання позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12 (дванадцять) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості .
Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору №101Г/С, за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 Договору, Позичальник сплачує проценти за користування кредитом, зазначені у п. А.6 Договору.
За змістом п. 4.2 Договору у відповідності до ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 Договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом, зазначені у п.А.7 Договору.
Відповідно до умов п. А.12 Кредитного договору №101Г/С позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом. Розмір винагороди розраховується згідно з формулою, наведеною у п. 4.7 Кредитного договору №101Г/С (в редакції Договору про внесення змін від 25.07.2016).
Згідно з п. 5.7 Кредитного договору №101Г/С (в редакції Договору про внесення змін від 05.02.2014) терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки — пені та штрафів за Кредитним договором встановлені сторонами тривалістю 15 років.
У порушення зазначених норм закону та умов Договору Боржник зобов`язання за вказаним Кредитним договором №П101Г/С від 24.07.2012 належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.
Внаслідок порушення позичальником умов Кредитного договору №П101Г/С в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів, наданих банком позичальнику, станом на 27.12.2020 за ТОВ «ЛАДА ФІНАНС» рахується заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» за простроченою винагородою за Кредитним договором №П101Г/С у розмірі 8 683 198,49 грн.
Крім того, 12.02.2013 року між ТОВ «ПРИВАТ-АГРОЦЕНТР», правонаступником якого є ТОВ «ЛАДА ФІНАНС» (позичальник), та Публічним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (банк) укладено Договір №В№18ЕШ03108 (далі – Кредитний договір №DNHSLN103108).
12.04.2013 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Кредитного договір №DNHSLN103108.
30.12.2013 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Кредитного договір №DNHSLN103108.
01.12.2014 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Кредитного договір №DNHSLN103108.
29.09.2015 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Кредитного договір №DNHSLN103108.
25.07.2016 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договір №DNHSLN103108.
Відповідно до п.п. А.1. (в редакції Договору про внесення змін від 30.12.2013), А.2. (в редакції Договору про внесення змін від 29.05.2015), 1.1. (в редакції Договору про внесення змін від 30.12.2013) Кредитного договору №DNHSLN103108 АТ КБ «ПриватБанк» за наявності вільних грошових коштів зобов`язався надати ТОВ «ПРИВАТ-АГРОЦЕНТР» кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з відповідним лімітом (у редакції Договору про внесення змін від 30.12.2013 -11 733 178,00 грн.) на поповнення обігових коштів, в обмін на зобов`язання ТОВ «ПРИВАТ-АГРОЦЕНТР» щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни.
Згідно з п.п. 1.2. (в редакції Договору про внесення змін від 30.12.2013), А.3. Кредитного договору №DNHSLN103108 (в редакції Договору про внесення змін від 29.09.2015) термін повернення кредиту - згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 3 до Договору про внесення змін від 29.09.2015) визначено до 23.11.2016 р.
Відповідно до п. п. А.6. (в редакції Договору про внесення змін від 30.12.2013), А.8. (в редакції Договору про внесення змін від 29.09.2015), 4.1. Кредитного договору №DNHSLN103108 (в редакції Договору про внесення змін від 30.12.2013) за користування кредитом ТОВ  «ПРИВАТ-АГРОЦЕНТР» зобов`язалося сплачувати проценти у розмірі 11,00% річних, датою сплати процентів є 21-е число, починаючи з 21.11.2016 року.
Пунктами А.7, 4.2. Кредитного договору №DNHSLN103108 (в редакції Договору про внесення змін від 30.12.2013) визначено, що у випадку порушення Позичальником будь-якого грошового зобов`язання Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11 (одинадцять) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.
Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору №DNHSLN103108 за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 Договору, позичальник сплачує проценти за користування кредитом, зазначені у п. А.6 Договору.
За змістом п. 4.2 Кредитного договору №DNHSLN103108 у відповідності ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 Договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом, зазначені у п. А.7 Договору.
Відповідно до умов п. А.12 Кредитного договору №DNHSLN103108 позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом. Розмір винагороди розраховується згідно з формулою, наведеною у п. 4.7 договору (в редакції Договору про внесення змін від 25.07.2016).
Згідно з п. 5.7. Договору Кредитного договору №DNHSLN103108 (в редакції Договору про внесення змін від 30.12.2013) терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки — пені та штрафів за Кредитним договором встановлені сторонами тривалістю 15 років.
Внаслідок порушення позичальником умов Кредитного договору №DNHSLN103108 в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів, наданих банком позичальнику, станом на 27.12.2020 за ТОВ «ЛАДА ФІНАНС» рахується заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» за Кредитним договором №DNHSLN103108 у розмірі 28 875 313,97 грн., з якої :          - 1,00 грн. - заборгованість за кредитом;
- 0,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 
- 28 875 312,53 грн. - заборгованість за простроченою винагородою.
З наведеного вбачається, що боржником ТОВ «ЛАДА ФІНАНС», шляхом підписання додаткових угод та договорів про внесення змін до кредитних договорів, зокрема, від 25.07.2016, якою уточнювалась формула визначення розміру винагороди за користування кредитом, неодноразово свідомо вчинялись дії щодо схвалення окремих пунктів договору, у т.ч. пункту п. 4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 та п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013, відповідно до яких позичальник зобов`язався сплатити банку винагороду відповідно до пунктів А.12 цих договорів.
Таким чином, сторони погодили умови договору щодо сплати винагороди та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).
Апеляційний суд роз`яснює, що незгода позичальника з умовою договору про нарахування та сплату винагороди, на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання додаткових угод до договору, а також незгода з цими умовами іншої заінтересованої особи, не є підставами для визначення умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства, а тому висновки суду першої інстанцій в цій частині є помилковими.
Також, місцевий господарський суд помилково ототожнював передбачену умовами договору винагороду із змінюваною процентною ставкою та зазначив, що її формула має значну кількість змінних величин, з яких не можливо визначити точну суму або відсоток, які мають бути в подальшому сплачені та фактичну кінцеву сукупну вартість кредиту, а також не визначає максимальний розмір збільшення процентної ставки, що не відповідає частині шостій статті 1056-1 Цивільного кодексу України. 
За умовами укладеного між сторонами кредитного договору сторонами погоджено сплату позичальником фіксованої процентної ставки по кредиту та її розмір. Одночасне встановлення у кредитному договорі фіксованої та змінюваної процентної ставки законодавством не передбачено.
Крім того, у постанові від 04.07.2018 у справі № 917/2033/16 Верховний Суд підтримав рішення судів попередніх інстанцій про підставність вимог банку про стягнення, передбаченої умовами кредитного договору, комісійної винагороди, тобто визнано право встановити у договорі кредитування за згодою сторін додаткових зобов`язань позичальника, які не обмежуються виключно сплатою процентів.
Колегія суддів зазначає, що у даній справі кредит надавався юридичній особі для забезпечення фінансування господарської/поточної діяльності товариства, між сторонами не укладалися договори про надання споживчих кредитів, тобто у спірних правовідносинах позичальник не є споживачем, відповідно відсутні підстави для застосування правових норм, що регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка визначає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача та закріплює поняття «несправедливі умови договору».
Подібні висновки щодо застосування у спірних правовідносинах положень Закону України «Про захист прав споживачів» були викладені в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 910/6404/18.
З огляду на це безпідставним є і посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі № 1-26/2011, оскільки воно прийнято щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Апеляційний суд зауважує, що у справі № 904/6535/20 предметом розгляду є, зокрема, заявлені кредитором АТ КБ «Приватбанк» грошові вимоги до боржника ТОВ «Лада Фінанс», які складаються, в тому числі, з винагороди за користування кредитом, розрахованої за погодженою сторонами договору формулою, виходячи з офіційного курсу гривні до долару США на день погашення кредиту, яку боржник зобов`язався сплатити кредитору за умовами кредитних договорів №П101Г/С від 24.07.2012 та №DNHSLN103108 від 12.02.2013, які є чинними.
Як передбачено ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правочин завжди має бути правомірною дією, не може суперечити закону, інакше він не буде дійсним, законодавцем встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний недійсним у судовому порядку.
В своїй постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зробив правовий висновок, підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.
Презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)).
В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (правовий висновок викладений у Постанові КГС ВС від 26.01.2021 у справі № 903/249/20).
Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 11.02.2020 у справі №922/1159/19, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).
Тобто саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірного договору, а тому потребують захисту.
Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20 тощо.
Отже правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".
Враховуючи відсутність судових рішень про визнання недійсними вищезгаданих правочинів як в цілому, так і окремо взятих їх умов (пунктів 4.7, А. 12), ), а також додаткових угод та Договорів про внесення змін до них, які не є нікчемними в силу Закону, з огляду на приписи статті 14 Господарського процесуального кодексу України, у суду першої інстанції були відсутні підстави вирішувати питання про дійсність умов кредитних договорів, при розгляді заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання грошових вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лада Фінанс» у межах справи про банкрутство № 904/6535/20.
Колегія суддів наголошує, що позичальник заперечень щодо викладених у пункті А.12 кредитних договорів умов щодо сплати винагороди за встановленою формулою ні під час укладення договорів, ні під час підписання Договорів про внесення змін від 25.07.2016, якими змінювалась формула розрахунку винагороди, не висловлював, питання про зміну умов договору не порушував.
Кредитні договори №П101Г/С від 24.07.2012 та №DNHSLN103108 від 12.02.2013 недійсними не визнані, а оскільки їх умови, за якими позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом за встановленою формулою (пункт А.12 кредитного договору), на час постановлення Господарським судом Дніпропетровської області ухвали від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у справі № 904/6535/20, є чинними, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відхилення грошових вимог банку до боржника ТОВ "ЛАДА ФІНАНС" в розмірі 37 558 511,02 грн. (заборгованості з винагороди згідно з п.4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 в сумі 8 683 198,49 грн. та заборгованості з винагороди згідно з п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013 в сумі 28 875 312,53 грн.)
При цьому апеляційний суд відхиляє заперечення кредитора ТОВ «Цукорпром» у поданих ним поясненнях до апеляційної скарги щодо неправильності розрахунку, виходячи з того, що нерозуміння природи договору, складність розрахунку, не звільняє сторони від обов`язку його виконання.
Підписавши кредитний договір, додаткові угоди до нього та Договори про внесення змін, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані.
Здійснений АТ КБ «Приватбанк» розрахунок розміру винагороди не викликає сумніву та не спростований позичальником чи іншими заінтересованими особами, зокрема кредиторами у справі № 904/6535/20, контррозрахунку матеріали справи не містять. 
Суд також не бере до уваги заперечення кредитора ТОВ «Цукорпром», які засновані на правових позиціях, викладених у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12, від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16 та постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 12.07.2018 у справі № 910/11436/16, від 10.10.2019 у справі № 904/8902/17, від 20.05.2021 у справі № 904/5748/18 та від 21.07.2021 року у справі № 910/14918/20, виходячи з наступного.
У постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 та від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, міститься підхід, згідно з яким подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Правовідносини у справі № 904/6535/20 виникли не за договором про споживче кредитування, а тому не є подібними, відповідно застосування при вирішенні цієї справи висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 є помилковим.
Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2018 у справі №910/11436/16 прийнята у справі про банкрутство та містить висновки про те, що справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником, розглядаються господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство зазначеного боржника. Подібних правовідносин у справі № 904/6535/20 не встановлено.
В свою чергу, висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 904/8902/17, не є релевантними для справи № 904/6535/20.
Стосовно посилання на правові висновки у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 904/5748/18, то правовідносини у вказаній справі відрізняються від правовідносин у даній за предметом позову, матеріально-правовим регулюванням та фактичними обставинами справи, що свідчить про їх неподібність, а відтак не приймаються судом до уваги.
Щодо висновків Верховного Суду у постанові від 21.07.2021 року у справі № 910/14918/20, то такі зроблені без врахування правової позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, наведеної в постанові від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19, про що зазначено у самій постанові. 
Натомість, колегія суддів не вбачає обгрунтованих підстав не враховувати правові висновки в постанові від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19, з огляду також на те, що за приписами ст.ст. 293, 302 ГПК України ініціювати питання про відступ від правової позиції може виключно Верховний Суд, тобто суди першої та апеляційної інстанцій не мають таких повноважень.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Як передбачено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посилання на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція Верховного Суду викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.03.2018 у справі 916/4644/15, обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора.
Тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається на кредитора (правова позиція Верховного Суду, наведена в постанові від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15).
На стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (правові висновки, зроблені Верховним Судом у постановах від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18).
Колегія суддів зауважує, що заявником доведено належними та допустимими доказами факт порушення зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАДА ФІНАНС», зі сплати на користь кредитора АТ КБ «Приватбанк» заборгованості з оплати винагороди в розмірі 37 558 511,02 грн., що виникла у боржника згідно з п. 4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 в сумі 8 683 198,49 грн. та згідно п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013 в сумі 28 875 312,53 грн.
З огляду на все вищевикладене та зважаючи на презумпцію правомірності укладених кредитних договорів, додаткових угод та Договорів про внесення змін до них, апеляційний суд доходить висновку, що грошові вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обгрунтованими належними доказами та відповідно до ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства підлягають внесенню до 4 черги задоволення реєстру вимог кредиторів.
Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).
Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року no. 4436/07, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами ч. 2 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі є обгрунтованими та підтвердженими відповідними доказами, у зв`язку з чим, ухвала за результатами розгляду грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у справі № 904/6535/20 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в розмірі 37 558 511,02 грн.  підлягає скасуванню, як постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з прийняттям в цій частині нового рішення про визнання грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лада Фінанс» в розмірі 37 558 511,02 грн. (заборгованості з винагороди згідно з п. 4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 в сумі 8 683 198,49 грн. та заборгованості з винагороди згідно п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013 в сумі 28 875 312,53 грн.) – 4 черга задоволення реєстру вимог кредиторів.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи результат вирішення заяви кредитора АТ КБ «Приватбанк» та розгляду апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання підлягають стягненню з боржника на користь апелянта.
Керуючись статтями 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у справі № 904/6535/20 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог АТ Комерційний банк "ПриватБанк" у справі № 904/6535/20 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в розмірі 37   558   511,02 грн. скасувати.
Прийняти в цій частині нове рішення.
Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лада Фінанс» в розмірі 37 558 511,02 грн. (заборгованості з винагороди згідно з п. 4.7. Кредитного договору №П101Г/С від 24.07.2012 в сумі 8 683 198,49 грн. та заборгованості з винагороди згідно п. 4.7. Договору №DNHSLN103108 від 12.02.2013 в сумі 28 875 312,53 грн.) – 4 черга задоволення реєстру вимог кредиторів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лада Фінанс» (49006, м. Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний номер юридичної особи 14360570) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6   810,00 грн.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати наказ на виконання даної постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.09.2021

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко 

Суддя                                                                                           Л.А. Коваль