ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3684/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду  від 08.06.2021 р. (суддя Батрак І.В.)  в справі № 280/3684/21 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 07.05.2021 р. звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправною бездіяльності при розгляді його заяви від 23.03.2021 р. щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги  до 5 травня за період з 2018 по 2020 роки в розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  у редакції Закону України «Про внесення змін до закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 р. № 367-XIV, зобов`язання невідкладно розглянути заяву від 23.03.2021 р. та нарахувати і виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за період з 2018 по 2020 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком щорічно, з урахуванням попередньо виплаченої допомоги.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2021 р. позовна заява залишена без руху та вказано, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання позивачем суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої  відповідно до  статті 167 КАС України,  або обґрунтувань, за яких позивач вважає, що строк звернення до суду не пропущений, разом із відповідними доказами; оригіналу позовної заяви із наведенням обґрунтування, у чому полягає бездіяльність відповідача при розгляді заяви позивача від 23.03.2021 про перерахунок та виплату йому разової грошової допомоги до 05 травня за період з 2018 рік до 2020 року у розмірі, передбаченому, статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,  гарантії їх соціального захисту». Позивачеві  встановлено строк  для усунення недоліків позовної заяви терміном 10 календарних днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2021 р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1  про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнано причини пропуску строку звернення до суду неповажними та повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу від 08.06.2021 р., постановити нову ухвалу  про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує на  неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вважає непереконливими  доводи суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду. Вказує, що в період з 2017 р. по 2020 рік він перебував на військовій службі, яка передбачає певні обмеження, а з жовтня 2020 по лютий 2021 р. знаходився на лікуванні.
Крім того, вказує на неврахування судом першої інстанції встановлення карантину постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 р., а також внесення змін до процесуальних кодексів стосовно продовження встановлених законом та судом строків до закінчення карантину.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволення апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами ч. 2 ст. 312 КАС у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього кодексу.  
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Суд першої інстанції вважав, що виплата допомоги до 5 травня є періодичним платежем, який виплачується щорічно, а тому  особа, отримуючи такий платіж, є обізнаною щодо його розміру і, в разі незгоди, має можливість оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які, на її думку, стали підставою для заниження розміру отримуваної нею допомоги.
Пославшись на статтю  17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої  особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги, суд першої інстанції вважав, що перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  слід обраховувати з 30 вересня відповідного поточного року, за який виплачена допомога.
Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що шестимісячний строк звернення до суду у цій справі завершився 30.03.2021 р., а звернувшись з цим позивача  до суду лише 07.05.2021 р., позивач пропустив строк, визначений ч. 2  ст.122 КАС України.
Також суд першої інстанції  вважав, що позивач, будучи обізнаним про порушення його прав, свобод чи інтересів стосовно виплати разової щорічної грошової допомоги в 2018-2020 роках, у встановлений законодавством строк до суду не звернувся, доказів обставинам, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, суду не надав, як й не надав  доказів вчинення дій, які б свідчили про його бажання дізнатися про правомірність нарахування та виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як учаснику бойових дій у вищезазначених розмірах у 2018-2020 роках.
Приведені обставини стали підставою для відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та, відповідно, для повернення позовної заяви внаслідок не усунення недоліків позовної заяви.
Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне. 
Як зазначено вище, ОСОБА_1 07.05.2021 р. подано до суду першої інстанції цей позов, предметом якого є нарахування та виплата недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за період з 2018 по 2020 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 12.05.2021 р. позивачем подано до суду першої інстанції позовна заява 03.06.2021 р., в якій заявлено наступні позовні  вимоги: визнати протиправним та скасувати оформлене листом від 26.03.2021 р. рішення управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на заяву від 23.03.2021 р. щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2018 р. по 2020 р. у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  у редакції Закону України «Про внесення змін до закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 р. № 367-XIV; зобов`язати невідкладно розглянути заяву від 23.03.2021 р. та нарахувати і виплати недоплачену грошову допомогу до 5 травня за період з 2018 р. по 2020 р. в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком щорічно, з урахуванням попередньо  виплаченої суми допомоги.
Позивачем також подана заява про поновлення строку звернення до суду, в якій посилається на встановлення карантину та проходження в період 2018-2019 років військової служби за контрактом.
Спірним є питання дотримання позивачем строку звернення  до суду та наявності підстав для визнання причин пропуску строку поважними.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Частиною першою   статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За змістом частин першої та другої   статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Частиною четвертою статті  17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Таким чином, оскільки  допомога до 5 травня є періодичним платежем, який виплачується щорічно,   позивач, отримавши допомогу, був обізнаним  щодо  розміру допомоги, та мав оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, якщо вважав, що допомога виплачена у заниженому розмірі.
Приведені обставини дають підстави вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі  закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачена допомога, та про  недотримання позивачем шестимісячного строку звернення до суду як щодо вимог про виплату допомоги за 2018-2019 роки, так  й за 2020 рік, враховуючи, що такий строк стосовно останніх вимог сплинув 30.03.2021 р., а позивач звернувся з цим позовом  до суду лише 07.05.2021 р
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем  строку звернення до суду, встановленого частиною другою   статті 122 КАС України.
Судом першої інстанції обґрунтовано визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені позивачем у заяві про поновлення такого строку.
Так, посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме  на  встановлення карантину постановами Кабінету Міністрів України  від 11.03.2020 № 211, 22.07.2020 № 641, 09.12.2020 № 1236, через що позивач був обмежений у поданні позовної заяви, що є поважною причиною пропуску строку, суд не бере до уваги та зазначає, що судом першої інстанції в ухвалі надана належна правова оцінка таким доводам позивача.
Суд вказує, що установлення карантину на території України постановами Уряду жодним чином не обмежило позивача у праві на подання позову,  а також у реалізації такого права.
Крім того,  пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону  України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX  встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4  розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3  розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3  розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України  в редакції  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Цей Закон набрав чинності 17.07.2020 р., тому  перебіг процесуальних строків, що були продовжені на час дії карантину, закінчився 06.08.2020 р.
Таким чином, строк звернення до суду з цим позовом закінчився 30.03.2021 р. й на цей час  встановлення карантину не було підставою для продовження процесуальних строків.
Стосовно доводів позивача про неврахування судом першої інстанції при розгляді заяви про поновлення строку звернення до суду факту проходження ним в 2018-2019 роках військової служби суд вважає за необхідне зазначити, що проходження військової служби не обмежує особу в праві звернення до суду. 
Крім того, судом першої інстанції цілком обґрунтовано зазначено про не надання позивачем доказів на підтвердження  цих обставин.
Верховним Судом в постанові  від 17.07.2018 р. в справі № 521/21851/16-а висловлена правова позиція, за якою поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. 
В цьому випадку відсутні такі обставини, а заявлені причини  не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом в межах строку звернення до суду.
З урахуванням викладеного суд  дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала прийнята  з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали не вбачається.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду  від 08.06.2021 р. в справі № 280/3684/21  залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду  від 08.06.2021 р. в справі № 280/3684/21 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 18.08.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 18.08.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко