ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 р.	Справа № 520/3161/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.04.21 по справі № 520/3161/21
за позовом    В.о.керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області      
до Вовчанської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
третя особа  ОСОБА_4   
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, В.о. керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Вовчанської міської ради Харківської області від 22.02.2019 року № 4.6-VІІ Про надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 щодо встановлення меж земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі з подальшою передачею земельної ділянки в спільну часткову оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови (вид угідь - забудовані землі).
Ухвалою суду від  04.03.2021  року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк десять днів з моменту отримання ухвали на усунення недоліків шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
На виконання вказаної ухвали суду, позивачем 30.03.2021 було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій позивач зазначив, що оскільки міського Голову Ради визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, що послугувало підставою для оскарження прийнятого 22.02.2019 XIVIII сесії VII  скликання рішення №  4.6-VII  "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , щодо встановлення меж земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування будівель торгівлі з подальшою передачею земельної ділянки в спільну часткову оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови (вид угідь - забудовані землі)", яке затверджене міським головою Ради Шевченко В.С. то саме з дати отримання рішення суду яке набрало законної сили у прокурора виникли правові підстави для звернення з адміністративним позовом до суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 позовну заяву В.о. керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області до Вовчанської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - повернуто позивачу з підстав, установлених п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Не погоджуючись із судовим рішенням Керівником Чугуївської окружної прокуратури Харківської області було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року про повернення позовної заяви, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді голови Вовчанської міської ради Харківської області будучи, згідно п. «б», п.1 ч. 1, ст. 3 Закону № 1700-1700-VІІ, суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, при голосуванні «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі з подальшою передачею земельної ділянки в спільну часткову оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови» від 22.02.2019, маючи в даному питанні приватний інтерес, який зумовлений майновим інтересом у вигляді надання дозволу на виготовлення технічної документації матері ( ОСОБА_1 ) під час вказаних дій виник реальний конфлікт інтересів, про який ОСОБА_4 не повідомив не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатися про наявність реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене п.1-4 ч. 1 ст. 28, Закону України «Про запобігання корупції». 
Вказана постанова набрала законної сили 20.11.2020 та надійшла до Вовчанського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області 24.11.2020, що підтверджується супровідним листом з Вовчанського районного суду Харківської області. 
Сторони не скористалися своїми правами на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу скаржника.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала відповідно до положень ст.320 КАС України скасуванню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 04.03.2021 року позивачем було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій зазначав, що оскільки міського Голову Ради визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, що послугувало підставою для оскарження прийнятого 22.02.2019 XIVIII сесії VII  скликання рішення №  4.6-VII  "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , щодо встановлення меж заемельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі з подальшою передачею земельної ділянки в спільну часткову оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови (вид угідь - забудовані землі)", яке затверджене міським головою Ради Шевченко В.С. то саме з дати отримання рішення суду, яке набрало законної сили у прокурора виникли правові підстави для звернення з адміністративним позовом до суду.
Повертаючи позовну заяву В.о. керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на виконання вимог ухвали суду від 04.03.2021 надано заяву про поновлення пропущених строків, однак обставини причин пропуску строку звернення до суду з зазначеним позовом, викладені в заяві від 29.03.2021 року визнані судом неповажними, а отже недоліки позовної заяви усунуті не були. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч. 1 ст. 123).
Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123).
Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123).
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121).
Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду першої інстанції послугувало те, що рішення Вовчанської міської ради від 22.02.2019 прийнято з порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції», що було встановлено в судовому засіданні та викладено в постанові Вовчанського районного суду Харківської області від 10.11.2020, згідно якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме: за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, та накладено остаточне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн. 
Вказана постанова набрала законної сили 20.11.2020 та надійшла до Вовчанського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області 24.11.2020, що підтверджується супровідним листом з Вовчанського районного суду Харківської області. 
Так, згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Конституційний суд України постановив, що презумпція, зазначена в Конституції щодо кримінальних правопорушень, поширюється також й на адміністративні. У п. 4.1. свого рішення №23-рп/2010 р. від 22.12.10 р. Конституційний суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. 
Частиною 6 статті 78 КАС України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Згідно з частиною першою статті 67 Закону № 1700-УІІ нормативно- правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема НАЗК, органу місцевого самоврядування.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги суд погоджується з доводами апелянта про те, що оскільки міського Голову Ради визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, що і послугувало підставою для оскарження прийнятого 22.02.2019 XLVIII сесії VII скликання рішення № 4.6-У ІІ «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 щодо встановлення меж земельної ділянки, розташ ованої за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі з подальшою передачею земельної ділянки в спільну часткову оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови (вид угідь - забудовані землі)», яке затверджене міським головою Ради Шевченко В.С. то саме з дати отримання рішення суду, яке набрало законної сили у прокурора виникли правові підстави для звернення з адміністративним позовом. 
Так, реалізуючи функцію закріплену Конституцією України та чинним законодавством, прокурор в інтересах держави з метою задоволення суспільної потреби у відновленні законності при виконанні органами місцевого самоврядування своїх повноважень, звертається до суду, що є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави. 
За наведених обставин, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів вважає, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач дізнався 24.11.2020 року (з моменту отримання постанови від 10.11.2020 року  відносно голови Ради) та в шестимісячний строк  звернувся до суду з позовом.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у справі “Bellet v. France”, Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Іліан проти Туреччини” правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини у справі.
У рішеннях по справі “Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії” від 13.01.2000 та по справі “Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії” від 28.10.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі “Делькур проти Бельгії” Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.
Приходячи до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача колегія суддів зазначає, що застосування процесуального обмеження, тобто повернення позовної заяви з причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом, за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення заінтересованої особи права на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, тобто права на справедливий суд.
Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оскільки судом першої інстанції зазначені вище обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу позивача, скасовує ухвалу суду та направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа “Серявін проти України”, § 58, рішення від 10.02.2010 року).
Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області  задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 по справі № 520/3161/21  скасувати.
Адміністративну справу № 520/3161/21 за позовом В.о.керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області до Вовчанської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  13.09.2021 року