УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/9679/19 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 53 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Григорусь Н.Й.,
суддів                                                          Галацевич О.М., Микитюк О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Бірюченка Д.А.,
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/9679/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради, ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 19 січня 2021 року, ухвалене суддею Чішман Л.М. у м. Житомирі (повний текст рішення виготовлено 29 січня 2021 року),
встановив:
У липні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування вимог зазначила, що 14 січня 2019 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи тролейбусом ЗІУ-9 д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради, здійснив наїзд на позивача, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження та змушена тривалий час проходити лікування та медичні обстеження. Крім того, вказує на завдання їй значної моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та моральних стражданнях. У зв`язку з викладеним з урахуванням збільшених позовних вимог позивач просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку 7 082,22 грн матеріальних збитків та 25 000 грн моральної шкоди. 
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 19 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат – ухвалено стягнути з КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради на користь держави 908,00 грн судового збору та з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 645,00 грн витрат на правову допомогу.
Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в частині часткового задоволення позовних вимог до КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради про стягнення моральної шкоди та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 7 082,22 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 25 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн витрат на правову допомогу.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що у поданому відзиві ПАТ «Страхова група» ТАС», зазначаючи про порушення позивачем порядку звернення (не вчинення дій) щодо страхового відшкодування, визнало обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди саме КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради.
Представник позивача зазначає, що під час розгляду даної справи суд помилково застосував ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
На думку представника позивача суд неправомірно зменшив розмір моральної шкоди до 3000 грн та не в повній мірі врахував глибину та тяжкість моральних страждань позивача, тривалість наслідків спричиненої ДТП здоров`ю позивача, його повноцінного відновлення.
Крім того, не погоджується із розміром стягнутої з позивача правової допомоги на користь відповідача ОСОБА_2 , вказаний розмір вважає необґрунтованим та завищеним, що підтверджується аудіофайлами судових засідань та практикою Богунського районного суду м. Житомира у аналогічних справах щодо відшкодування витрат на правову допомогу, вказує на порушення судом вимог ст.ст. 89 та 263 ЦПК України. На думку, ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 безпідставно допущений до участі у справі. Разом з тим, районним судом не вирішено усне клопотання представника позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради просив справу розглянути у його відсутності, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.   
Відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, про слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_5 просила справу розглянути в їх відсутності та у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції вказав на недоведеність нею причинно-наслідкового зв`язку між отриманим ушкодженням здоров`я та лікуванням, а законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому.
Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2019 року о 17 год 45 хв водій тролейбусу ЗІУ-9 бортовий номер 1028 - ОСОБА_2 рухаючись по проспекту Миру в напрямку «Богунії» під час здійснення проїзду регульованого пішохідного переходу «Хмільники» не надав перевагу в русі пішоходам, які закінчували перехід проїзної частини дороги, допустив наїзд на ОСОБА_1 , яка в результаті ДТП отримала легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого доправлена до травматологічного пункту.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 348 від 14 січня 2019 року, за наслідками звернення ОСОБА_1 до травматологічного пункту вказано діагноз – ЗЧМТ, струс головного мозку; від госпіталізації постраждала категорично відмовилась (т. 1 а.с. 122).        
За висновком комп`ютерної томографії від 15 січня 2019 року ОСОБА_1 встановлено наступний діагноз: ознаки можуть відповідати геморагічному вогнищевому забою лівої тім`яної частки, неможливо виключити поверхневий (нерозповсюджений) САК. Кістково-деструктивних та кістково-травматичних змін на момент огляду не виявлено. Забій м`яких тканин потилично-тім`яної ділянки. Дисциркуляторна енцефалопатія. Атероматоз магістральних судин головного мозку (т. 1 а.с. 123). 
Згідно акту судово-медичного обстеження Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради № 218 від 16 січня 2019 року за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14 січня 2019 року, та згідно якого при судово-медичному обстеженні (дослідженні) у ОСОБА_1 виявлено синець на голові, який утворився від дії тупого твердого предмету, не виключено в термін і за обставин, вказаних в медичних документах та відноситься до легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 83). За показами судового експерта, допитаної 26 листопада 2020 року у судовому засіданні в суді першої інстанції об`єктивних даних для встановлення діагнозу струсу головного мозку на момент ДТП не було, для встановлення діагнозу «струс головного мозку» необхідно пройти відповідне лікування у невролога, щоб переглянути неврологічну симптоматику, яка в термін 10 діб починає сходити (т. 2 а.с. 3-7). 
За наслідками рентгенологічного дослідження від 11 лютого 2019 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз – геморагічний забій лівої тім`яної частки, посттравматичний САК (субарахноїдальний крововилив), забій м`яких тканин потилично-тім`яної ділянки (т. 1 а.с. 127). 
З консультаційних висновків лікаря отоларинголога від 13 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 129) та лікаря офтальмолога від 13 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 130) не вбачається причин виникнення захворювань ОСОБА_1 , що судом першої інстанції враховано.
Згідно витягу з історії хвороби № 11949 ОСОБА_1 з 26 листопада 2019 року по 05 грудня 2019 року перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні КП «Лікарня № 2» Житомирської міської ради (т. 1 а.с. 178).
Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста № 06106 від 14 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до невролога 14 травня 2019 року. Вказаний доказ суд оцінює критично, оскільки звернення відбулось по минуванню значного часу після ДТП (т. 1 а.с. 137).
Матеріали справи містять квитанції про придбання медичних препаратів.
Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 8 травня 2019 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП. 
Вказаною постановою вина ОСОБА_2 встановлена та доведена зібраними доказами (т. 1 а.с. 8).
Згідно шляхового листа № 141 від 14 січня 2019 року на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради та керував тролейбусом ЗІУ-9 бортовий номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 54).
Матеріали справи містять копію Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків від 19 листопада 2018 року, укладеного між ПАТ «Страхова група «ТАС» та КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради, яким було застраховано тролейбус ЗІУ-9 бортовий номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 49-53). 
16 січня 2019 року КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради направило повідомлення до ПАТ «Страхова група «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду за обставинами, що відбулись 14 січня 2019 року (т. 1 а.с. 55).
Враховуючи встановлені обставини, які сторонами не спростовуються, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в результаті порушення правил дорожнього руху водієм тролейбусу ЗІУ-9 бортовий номер 1028 ОСОБА_2 та наїзду на ОСОБА_1 14 січня 2019 року, позивач зазнала тілесних ушкоджень.
Відповідно до норм ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Разом з тим, при встановлених правовідносинах, суд правильно керувався нормами ст. 1187 ЦК України, яка регламентує відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зокрема, у її п. 2 сказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Проте, у п. 4 вказаної Постанови зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управляння або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела.
При цьому, як уже було зазначено, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», говорить про те, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок незалежно від наявності вини цієї особи, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки.
Тому, суд першої інстанції вірно визначився із належним відповідачем у даній справі, яким є КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради. 
Майнова шкода, заявлена позивачем, полягає у її грошових витратах на лікування та відновлення здоров`я після ДТП, що мала місце 14 січня 2019 року.
Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на це, позивач, в тому числі, має довести належними, допустимими та достовірними доказами і заподіяння шкоди, і її розмір.
Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що з документів, які містяться в матеріалах справи, не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між отриманими у дорожньо-транспортній пригоді травмами, зверненням до лікарів саме з цього приводу та придбанням медичних препаратів для лікування наслідків ушкодження здоров`я у ДТП від 14 січня 2019 року. Крім того, надані позивачем копії квитанцій на придбання ліків у своїй більшості є нечитабельні та не містять інформації про їх ціну; кому вони призначені, ким і для лікування яких захворювань.
Враховуючи викладене, висновок районного суду про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди колегія вважає правильним та обґрунтованим. 
Ухвалюючи рішення про стягнення з КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради моральну шкоду в розмірі 3 000 грн, суд першої інстанції врахував обставини заподіяння шкоди їх працівником, глибину моральних страждань ОСОБА_1 внаслідок неможливості протягом тривалого часу відновлення порушених прав.
Суд у своєму рішенні правильно керувався нормами ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», практикою Європейського суду з прав людини. При цьому судом були враховані встановлені обставини, характер та обсяг страждань позивача; її стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, всі інші критерії, зазначені у вказаних нормативних актах і, на думку апеляційного суду, правильно визначився з тим, що позивачу було завдано моральної шкоди та з розміром її відшкодування.
Задовольняючи у повному обсязі та стягнувши з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 645 грн, районний суд виходив із відсутності клопотання позивача та її представника про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, визнав наданий відповідачем розрахунок наданої правової допомоги обґрунтованим.
Проте, апеляційний суд не в повній мірі погоджується із таким висновком районного суду.
Так, згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
31 жовтня 2019 року між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Горловою Міланою Валентинівною укладено договір № 3110/19 про надання правової допомоги, згідно якого правова допомога надається для захисту інтересів клієнта як відповідача у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що перебуває у провадженні Богунського районного суду м. Житомира за № 295/9679/19, що включає в себе написання відзиву на позовну заяву, складання запитів до медичних установ (не обмежуючись цим), що пов`язані з розглядом даної судової справи, складання інших документів, що будуть необхідні для надання якісної правової допомоги у даній справі, представництво інтересів у даній справі, представництво в судах, збір доказів, підготовку до справи, тощо (т.1 а.с. 84-87).
Згідно пунктів 4 указаних вище Договорів про надання правової допомоги, за виконання роботи, що передбачена умовами цього договору, клієнт сплачує суму в розмірі, що визначений адвокатом у відповідному розрахунку до цього договору; оплата послуг адвоката відбувається за результатами наданої правової допомоги, про що клієнт та адвокат підписують акт до цього договору до винесення судом рішення або протягом п`яти днів з моменту винесення судового рішення.
13 листопада 2019 року відповідачем ОСОБА_2 видана довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_4 на представництво його інтересів в т.ч. у судах усіх інстанцій (т. 1 а.с. 97).
Матеріали справи містять орієнтовний розрахунок витрат на надання правової допомоги наданих ОСОБА_2 за вказаним договором про надання професійної правничої допомоги №3110/19 від 31 жовтня 2019 року по справі № 295/9679/19, яка перебуває у провадженні Богунського районного суду м. Житомира, підписаного адвокатом Горловою М.В. та відповідачем ОСОБА_2 , що складає 15 645,00 грн (т. 1, а.с. 88).
Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази є обґрунтованими та частково підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.
Так, розподіляючи витрати, які відповідач ОСОБА_2 поніс на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховуючи заперечення позивача про врахування критерію реальності та співмірності, дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги від 31 жовтня 2019 року, укладений між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Горловою М.В., розмір за надання правничої допомоги за видами правничої допомоги, опис послуг і вартість наданих послуг, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має окрім доведеності документально, відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд бере до уваги аргументи представника скаржника щодо неспівмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 15 645 грн.
Так, послуги з надання адвокатом професійної допомоги, що згідно договору від 31 жовтня 2019 року, складають 1 043 грн, та вивчення матеріалів справи наданих клієнтом, формування правової позиції та стратегії ведення справи, оцінені адвокатом у 3 129 грн, колегія вважає тотожними та такими, що не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру.
Матеріали справи не місять відомостей щодо ознайомлення адвоката Горлової М.В. з матеріалами судової справи № 295/3457/19 6 листопада2019 року, зазначене у розрахунку та оцінене у 1 564,50 грн.
Водночас, щодо ознайомлення із відзивом відповідача ЖТТУ, відповіддю на відзив та складення відзиву, апеляційний суд вважає, що заявлена витрата часу тривалістю в 6 годин на вказані послуги є завищеною. 
Крім того, час участі у судових засіданнях та, відповідно, розмір відшкодування наведений у розрахунку на суму 1 564,50 грн та 2 086 грн є орієнтовним та не відповідає реальному часу проведення судового засідання у Богунському районному суді міста Житомира. Матеріали справи не містять детального розрахунку витраченого часу адвоката Горлової М.В. у судових засіданнях при розгляді даної цивільної справи у суді першої інстанції.
Разом з тим, беручи до уваги конкретні обставини справи та те, що саме через неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, враховуючи складність справи, принципи справедливості та розумності, апеляційний суд вважає, що покладання на позивача обов`язку відшкодування витрат на професійну правничу допомоги на користь особи, винної у вчинені ДТП нівелюватиме принципи справедливості та невідворотності покарання та доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  витрат на  професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим  рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
За таких обставин посилання представника скаржника на заявлене у судовому засідання усне клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не мають правового значення.
Окрім того, з урахуванням обставин справи, беручи до уваги, що позивач є пенсіонером, апеляційний суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору та віднести його на рахунок держави. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до відповідачів ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» ніким не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 19 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу – скасувати, та у стягненні вказаних витрат відмовити.
В решті рішення Богунського районного суду міста Житомира від 19 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у встановленому законом порядку.
        
 Головуючий Судді:

Повний текст постанови складено 03.09.2021