ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 932/13533/19(2-а/200/411/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:          головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                                                  суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпро апеляційну
скаргу                                         Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року (головуючий суддя – Яковлев Д.О.) в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Коріш Олександра Вікторовича

третя особа                                         Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області 

про                                                   визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Коріш Олександра Вікторовича (далі – Відповідач), третя особа Департамент патрульної поліції (далі – Третя особа), в якому просив суд: 
- визнати дії старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Коріш Олександра Вікторовича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними;
- скасувати постанову серії АР №895975 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , а справу - закрити.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року у справі №932/13533/19(2-а/200/411/20) адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Коріш Олександра Вікторовича, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено частково.
Постанову старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Коріш Олександра Вікторовича серії АР №895975 від 30 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП – скасовано.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП – закрито.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 89-93).
Третя особа, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку (а.с. 100-104).
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу – безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складення протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху, на яке належним чином відреагували, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Третя особа зазначила і про те, що Позивач не надав жодних доказів, які б спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.
Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.
Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 серпня 2019 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №895975, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.
В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 30 серпня 2019 року о 13:50 год. по пр-ту Б.Хмельницького, 38, м. Дніпро, водій, керуючи транспортним засобом MAN TGS 21.440 з номерним знаком НОМЕР_1 з причепом EVERLAST EVL-LPG з номерним знаком НОМЕР_2 , перевозив небезпечний вантаж скраплений газ (ООН 1965) з порушенням спеціальних правил, а саме: інформаційні таблиці небезпечного вантажу не відповідають вимогам (жовтого кольору та табло небезпеки пошкодження); здійснено рух не у відповідності до погодженої схеми руху з Національною поліцією, чим порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху України та п. 5.3.1.7., п. 5.3.2.2.1 ДОПНВ, затвердженим наказом МВС №656 від 04.08.2018 року, і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 132-1 КУпАП України (а.с. 5, 50).
Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 30 серпня 2019 року є предметом судового розгляду в даній справі. 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення Позивачем правопорушення належними та допустимими доказами Відповідачем не підтверджено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 25.5 Правил дорожнього руху України За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.
Відповідно до п. 5.3.1.7 ДОПНВ:
5.3.1.7.1 За винятком випадків, передбачених у пункті 5.3.1.7.2 стосовно інформаційного табло класу 7, табло повинне:
а) мати розміри не менше ніж 250 x 250 мм, з лінією того самого кольору,  що і символ, який проходить з внутрішньої сторони паралельно краю на відстані 12,5 мм від нього;
b) відповідати знаку небезпеки, що вимагається для цього небезпечного вантажу, стосовно кольору й символу (див. підрозділ 5.2.2.2.);
c) показувати номери (а у разі вантажів класу 1 - також літеру групи сумісності), що вимагаються в підрозділі 5.2.2.2 для знака небезпеки, що відповідає цьому небезпечному вантажу, у вигляді цифр висотою не менше ніж 25 мм.
5.3.1.7.2 Для класу 7 табло повинне мати мінімальні розміри 250 x 250 мм і чорну лінію, що проходить з внутрішньої  сторони паралельно краю на відстані 5 мм від нього, а в інших відношеннях воно повинне відповідати зразку,  наведеному нижче (зразок N  7D). 
Висота цифри « 7» повинна бути не менше ніж 25 мм. Колір фону верхньої половини табло повинен бути жовтим, а нижньої половини - білим, колір трилисника й друкованих знаків повинен бути чорним. Використання слова «РАДІОАКТИВНО» («RADIOACTIVE») у нижній половині є факультативним, що дозволяє застосовувати це табло для зображення відповідного номера ООН вантажу. 
5.3.1.7.3 У випадку цистерн місткістю не більше ніж 3 куб.м і малих контейнерів табло можуть бути замінені знаками небезпеки, що відповідають зразкам, наведеним у підрозділі 5.2.2.2.
5.3.1.7.4 У випадку вантажів  класів 1 і 7, якщо розміри й конструкція транспортного засобу такі, що наявна поверхня не дозволяє прикріпити табло, яке вимагається, їхні розміри можуть бути зменшені до 100 мм з кожної сторони.
Частиною 1 статті 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач перевозив небезпечний вантаж скраплений газ (ООН 1965) з порушенням спеціальних правил та здійснив рух не у відповідності до погодженої схеми руху з Національною поліцією.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про не підтвердження наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника апеляційної скарги щодо належності в якості доказу вчинення Позивачем адміністративного правопорушення пояснень поліцейського, який склав спірну постанову, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення Відповідач діяв як службова особа – інспектор патрульної поліції, тому свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції бере до уваги і висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 де останній вказав про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Поряд із зазначеним суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що в п. 8 спірної постанови зазначено по те, що до постанови додаються фото, однак Відповідачем жодних фото не було надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.
Натомість, Позивач надав докази на підтвердження власних доводів щодо відсутності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності (а.с. 6, 11-12).
Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 28 травня 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року у справі №932/13533/19(2-а/200/411/20)  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова