Постанова
Іменем України                                       
21 липня 2021 року
м. Київ
справа № 623/2978/19
провадження № 61-8916св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Чистоводівський навчально-виховний комплекс Ізюмської районної ради Харківської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, у складі судді Винниченка П. П., від 29 січня        2021 року та постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кругової С. С., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., від 26 квітня             2021 року.
 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до Чистоводівського навчально-виховного комплексу Ізюмської районної ради Харківської області (далі - Чистоводівський НВК) про поновлення на роботі.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 11 червня 2012 року він був прийнятий на посаду робітника з комплексного обслуговування будівель та обладнання. Крім того, працював за сумісництвом на посаді двірника             на 0,5 ставки в дошкільному підрозділі Чистоводівського НВК. Відповідно до наказу № 70-к від 29 серпня 2018 року його було звільнено з посади робітника з комплексного обслуговування та ремонту будівель за основним місцем роботи в дошкільному підрозділі Чистоводівського НВК з 31 серпня         2018 року у зв`язку зі скороченням штату працівників дошкільного підрозділу. Відповідно до наказу Чистоводівського НВК № 71-к                             від 29 серпня 2018 року його було звільнено з посади двірника за сумісництвом в дошкільному підрозділі Чистоводівського НВК з 31 серпня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату працівників дошкільного підрозділу.
Позивач вказував, що за період його роботи між ним та директором закладу освіти склались неприязнівідносини, через постійне порушення нею вимог трудового законодавства. Один з таких випадків стався 08 травня           2018 року, коли він з вини директора закладу отримав травму. За результатами розслідування зазначеного нещасного випадку був складений акт від 29травня 2018 року та встановлено, що директором порушено вимоги статті 8 Закону України «Про охорону праці», а саме: не забезпечено придбання, видачу та утримання засобів індивідуального захисту. Після цього керівник почала знаходити будь-які причини, щоб позбутись його як працівника закладу. Позивач вказує, що роботодавець зобов`язаний був запропонувати вакансії, які були на той час, однак цього не було зроблено і вже у вересні 2018 року були прийняті на роботу кочегари на період опалювального періоду, про що йому стало відомо лише в травні 2019 року. Позивач звернувся з приводу незаконного звільнення до департаменту освіти та науки Харківської обласної державної адміністрації, однак йому надали відповідь щодо законності його звільнення.
Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, поновити його на посаді робітника з комплексного обслуговування та ремонту будівель на 0,5 ставки за основним місцем роботи та посаді двірника                 на 0,5 ставки за сумісництвом в дошкільному підрозділі Чистоводівського НВК Ізюмської районної ради Харківської області.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки при звільненні позивача у зв`язку зі скороченням штату згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України роботодавець діяв в межах повноважень, в порядку та у відповідності до вимог чинного трудового законодавства. Роботодавець у визначеному законом порядку попередив позивача про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату, станом на день звільнення будь-яких вакантних посад у роботодавця не було. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня                 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів, що його звільнення відбулося без дотримання вимог трудового законодавства. Судом першої інстанції було досліджено штатний розклад та зроблено обґрунтований висновок про відсутність вакансій на день звільнення позивача. Вільних посад, на які можливо було перевести позивача, станом на день звільнення 29 серпня 2018 року не було, а вакансії машиніста (кочегара котельної) та оператора котельної газової передбачені штатним розкладом лише на період опалення з 15 жовтня 2018 року по 09 квітня 2019 року. Отже, звільнення позивача визнано таким, що проведено із дотриманням вимог трудового законодавства, за відсутності можливості переведення його на іншу вакантну посаду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
25 травня 2021 року ОСОБА_1  подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 
від 29 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 26 квітня 2021 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову у повному обсязі. 
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального 
і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права 
у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду 
від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також 
не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заявник стверджує, що його не було належним чином попереджено про скорочення чисельності працівників, зокрема і займаної ним посади. В той час, коли складався акт про відмову від підпису в наказі про скорочення, він перебував у лікарні, що свідчить про фальсифікацію акта про відмову особи у ознайомленні із наказом про скорочення штатної чисельності. На думку заявника, судами не було досліджено причини скорочення займаної позивачем посади, необхідність такого скорочення, що вказує на відсутність об`єктивних причин для скорочення займаних ним посад. При вирішенні спору судами не було досліджено належним чином питання відносно наявності вакантних посад на момент його звільнення, можливості роботодавця забезпечити його роботою. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Чистоводівського навчально-виховного комплексу Ізюмської районної ради Харківської області про поновлення на роботі призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом Чистоводівського НВК № 30 від 08 червня 2020 року               ОСОБА_1 11 червня 2012 року був прийнятий на роботу у Чистоводівський навчально-виховний комплекс на посаду робітника з комплексного обслуговування будівель та обладнання, що підтверджується копією трудової книжки.
В листі начальника відділу освіти Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 18 червня 2018 року № 01-17/1361 зазначено, що відділ освіти Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області рекомендує здійснити скорочення з дотриманням вимог КЗпП України наступних посад у дошкільних підрозділах навчально-виховного комплексу: інструктор з фізичної культури, робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель, двірник, кастелянка.
22 червня 2018 року директором Чистоводівського НВК повідомлено профспілковий орган, що з урахуванням листа відділу освіти Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 18 червня              2018 року № 01-17/1361 будуть внесені зміни до типового штатного розпису та штатного розпису Чистоводівського НВК, а саме з 01 вересня 2018 року відбудеться скорочення штату працівників дошкільного підрозділу шляхом виключення наступних посад: інструктор з фізичної культури, робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель, двірник. Відповідно до затвердженого типового штатного розпису та штатного розпису Чистоводівського НВК з 01 вересня 2018 року буде проведено скорочення штату дошкільного підрозділу Чистоводівського НВК за вище вказаними посадами. Оскільки, посада інструктора з фізичної культури є вакантна, а посади робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель та двірник (за сумісництвом) в дошкільному підрозділі займає ОСОБА_1 , то його попередження про скорочення посад, які він займає, буде здійснено відповідно до чинного законодавства.
Протоколом засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Чистоводівського НВК від 22 червня 2018 року № 40 вирішено: 
погодити скорочення з дотриманням вимог КЗпП України відповідно до затвердженого штатного розпису Чистоводівського НВК з 01 вересня        2018 року наступних посад: робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель (0,5 ставки); двірник (0,5 ставки); інструктор з фізичної культури (0,15 ставки);
директору Чистоводівського НВК попередити працівників дошкільного підрозділу НВК щодо скорочення вищезазначених посад у письмовій формі до 25 червня 2018 року.
Наказом директора Чистоводівського НВК від 25 червня 2018 року № 79 внесено зміни до типового штатного розпису та штатного розпису Чистоводівського НВК, а саме з 01 вересня 2018 року вирішено скоротити штат працівників дошкільного підрозділу і виключити наступні посади: інструктор з фізичної культури; робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель; двірник; затверджено штатний розпис Чистоводівського НВК (додаток 1) та типовий штатний розпис (додаток 2), який вступає в дію з 01 вересня 2018 року.
Наказом директора Чистоводівського НВК від 25 червня 2018 року № 80 скорочено у дошкільному підрозділі Чистоводівського НВК наступні посади: інструктор з фізичної культури; робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель; двірник з 01 вересня 2018 року. Наказано скорочення провести з дотриманням вимог чинного законодавства: у відповідності до статті 43 КЗпП України погодити звільнення працівників з профспілковим комітетом первинної профспілкової організації; здійснити попередження працівника ОСОБА_1 , який займає дві посади в дошкільному підрозділі (0,5 ставки за основним місцем роботи як робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель та за сумісництвом            0,5 ставки посади двірника) про звільнення в зв`язку зі скороченням штату.
25 червня 2018 року складено попередження про скорочення штату працівників щодо ОСОБА_1 , робітника з комплексного обслуговування та ремонту будівель дошкільного підрозділу Чистоводівського НВК, повідомлено про те, що на даний момент у Чистоводівському НВК вакантної посади, яка б могла бути запропонована для подальшого працевлаштування з урахуванням відповідної освіти та кваліфікації, відсутня. У разі виникнення до закінчення двомісячного терміну попередження підходящої вакансії за кваліфікацією, вона буде запропонована відповідно до чинного законодавства. У разі звільнення на підставі пункту 1 частини першої         статті 40 КЗпП України відповідно до статті 44 КЗпП України буде виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку.
Працівниками Чистоводівського НВК о 9:30 год 25 червня 2018 року було складено акт № 1 про те, що в методичному кабінеті Чистоводівського НВК в їх присутності директор Чистоводівського НВК Зеленюк Н. Д. ознайомила ОСОБА_1 , робітника з комплексного обслуговування й ремонту будівель дошкільного підрозділу та двірника (за сумісництвом), з наказами по Чистоводівському НВК від 25 червня 2018 року № 79 «Про внесення змін до штатного розпису та типового штатного розпису з 01 вересня 2018 року» та № 80 «Про скорочення штату дошкільного підрозділу Чистоводівського НВК» і надала попередження про скорочення штату працівників                                 від 25 червня 2018 року, а саме про те, що з 01 вересня 2018 року відбудеться скорочення посад, які він займає (робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель - за основним місцем роботи                       на 0,5 ставки та двірник - за сумісництвом на 0,5 ставки). Після ознайомлення з наказами та попередженням від підпису про ознайомлення із зазначеними документами ОСОБА_1 відмовився, також відмовився забрати екземпляр попередження.
Наказом Чистоводівського НВК від 29 серпня 2018 року № 70-к                ОСОБА_1 було звільнено з посади робітника комплексного обслуговування та ремонту будівель на 0,5 ставки за основним місцем роботи в дошкільному підрозділі Чистоводівського НВК з 31 серпня           2018 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників дошкільного підрозділу (пункт 1 частина перша статті 40 КЗпП України) з виплатою компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 11 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року, копію якого позивач отримав, що підтверджується його підписом у вказаному наказі.
Наказом Чистоводівського НВК від 29 серпня 2018 року № 71-к            ОСОБА_1 було звільнено з посади двірника на 0,5 ставки за сумісництвом в дошкільному підрозділі Чистоводівського НВК з 31 серпня 2018 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників дошкільного підрозділу (пункт 1 частина перша статті 40 КЗпП України) з виплатою компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 11 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Частиною першою статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий  договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України врегульовано, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1
частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
За загальним правилом суд не може з`ясовувати доцільність введення (виведення) роботодавцем певних посад та визначення ним штатної структури, давати оцінку необхідності проведення змін в організації виробництва і праці, оскільки юридична особа самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства, установи не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
Частиною першою статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами            2і 3 статті 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)          (стаття 89 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач при звільненні                  ОСОБА_1 із займаної посади робітника комплексного обслуговування та ремонту будівель на 0,5 ставки за основним місцем роботи та посади двірника на 0,5 ставки за сумісництвом на підставі пункту 1 частини      першої статті 40 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 11 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року дотримався процедури звільнення та не допустив порушення вимог трудового законодавства. 
Про майбутнє вивільнення ОСОБА_1 був попереджений завчасно, із урахуванням положень статті 49-2 КЗпП України, про що свідчить складений працівниками Чистоводівського НВК акт № 1 від 25 червня 2018 року про відмову від підпису про ознайомленням ОСОБА_1 із наказами роботодавця про скорочення штату дошкільного підрозділу Чистоводівського НВК, а також із попередженням про скорочення штату працівників, зокрема займаних ним посад. Доводи позивача про те, що у момент його попередження про майбутнє скорочення займаних ним посад він перебував у медичному закладі не знайшли свого підтвердження.
При вирішенні спору судами надано оцінку наявності інших вакансій у роботодавця на момент звільнення позивача із займаних посад та встановлено, щовільних посад, на які можливо було перевести позивача станом на день звільнення 29 серпня 2018 року не було. Вакансії машиніста (кочегара котельної) та оператора котельної газової передбачені штатним розкладом лише на період опалення з 15 жовтня 2018 року по 09 квітня 2019 року.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем були виконані вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2  КЗпП України, а тому доводи касаційної скарги щодо невчасного повідомлення позивача про майбутнє звільнення та порушення роботодавцем обов`язку щодо працевлаштування працівника є необґрунтованими.
Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Висновки суду першої та апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду, що містяться у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, на які послався заявник у касаційній скарзі.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня        2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 квітня          2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий              	  Є. В. Синельников  	
Судді 	О. В. Білоконь   О. М. Осіян  	
 	С. Ф. Хопта	
 	 	
 	В. В. Шипович