Ухвала
іменем України 
28 липня 2021 року
м. Київ
Справа № 757/35067/20
Провадження № 51- 3582ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 набездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по його заяві про кримінальне правопорушення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 , а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про кримінальне правопорушення, – без змін.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року. 
У касаційній скарзі скаржник ОСОБА_4 зазначає, що ухвала Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року не відповідає вимогам ст. ст. 55, 56, 306, 369, 459, 460, 462, 464, 419 КПК України. При цьому зазначає, що в КПК України відсутні норми, які надають право судді апеляційного суду відмовити у відкритті кримінального провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали апеляційного суду. 
А відтак, не погодившись з ухвалою апеляційної інстанцій від14 червня 2021 року, ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про її перегляд. Крім того,  ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі просить вирішити питання про звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення статей 55, 124 Конституції України, а саме: чи зобов`язаний суд на підставі вказаних норм Конституції України розглянути заяву про перегляд ухвали слідчого судді, суддів апеляційних судів, прийнятих за результатами розгляду скарги на невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення за нововиявленими обставинами по суті; чи може дане право бути обмежене, коли, на підставі яких документів.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження 
слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами є: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, процедура перегляду за нововиявленими обставинами має застосовуватися до тих судовихрішень, якими завершено кримінальне провадження по суті та які, власне, й породжують певні кримінально-правові наслідки або констатують відсутність підстав для настання таких наслідків (вирок, ухвала про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанції щодо таких рішень).
Перегляд за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
На відміну від права на апеляційне оскарження, жодна норма КПКне містить указівки на можливість перегляду за нововиявленими обставинами ухвал слідчих суддів. Так, у главі 34 КПК України йдеться лише про суд, тоді як слідчий суддя взагалі не згадується.
За приписами ст. 460 КПК України право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, мають учасники судового провадження.
Відповідно до положень ст. 3 КПКУкраїни законодавець чітко розрізняє стадії досудового провадження і судового провадження (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПКУкраїни) і визначає судове провадження як кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПКУкраїни).
Норми ч. 1 ст. 459 КПК України передбачають перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції. Перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений.
Отже, ухвала Київського апеляційного суду є законною та аргументованою, суддя обґрунтовано послався на ст. 459, 464 КПКУкраїни в обґрунтування прийнятого рішення.
Такого висновку щодо застосування норм права, передбачених ч. 1 ст. 459 та ч. 2 ст. 464 КПК України, дійшла об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 3 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17).
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики в порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого, відповідно до приписів  ст. 434-1 КПК України, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
За ч. 6 ст. 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключноКонституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; уразі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
За таких обставин, наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду в екстраординарному порядку із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, де перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
В оскаржуваному рішенні суддя апеляційного суду відмовив у відкритті провадження, посилаючись на те, що відповідно до кримінального процесуального законодавства України апеляційний суд не має права переглядати за нововиявленими обставинами ухвалу апеляційного суду за результатами перегляду в апеляційному порядку ухвали слідчого судді. 
Зміст оскарженої ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Враховуючи наведене, підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 відсутні.
За п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону № 1402-VIII рішення про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України приймає Пленум Верховного Суду.
Водночас, з огляду на відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, а також наявність висновку щодо застосування норм права, передбачених ч. 1 ст.  459 та ч. 2 ст. 464 КПК України, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 3 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17), колегія суддів не вбачає підстав для ініціювання процедури звернення до Конституційного Суду України щодо тлумачення статей 55 і 124 Конституції України в частині, визначеній скаржником, а саме: чи зобов`язаний суд на підставі норм зазначених вище статей розглянути заяву про перегляд ухвали слідчого судді, ухвали апеляційного суду, постановленої за результатами розгляду скарги на невнесення відомостей в ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення, за нововиявленим обставинами; чи може таке право бути обмежене, коли, на підставі яких документів.
Таким чином, клопотання ОСОБА_4 про звернення до Конституційного Суду України з відповідним поданням задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п.  2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                     ОСОБА_3