ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3861/20	

головуючий суддя І інстанції - Лазаренко М.С. 

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року в адміністративній справі №280/3861/20 за позовом   ОСОБА_2  до  Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області,   треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 про визнання протиправним та незаконним рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2  звернулась до суду з адміністративним позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області,   треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 про визнання протиправним та незаконним рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 68 від 20.12.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки ОСОБА_3 на яку поширюються права сервітуту», на підставі якого укладений Договір сервітуту від 17.02.2020 та встановлений земельний сервітут на частину земельної ділянки 0.378 га в межах земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 , на користь фізичних осіб ОСОБА_1 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_5 .            
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 68 від 20.12.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки ОСОБА_3 на яку поширюються права сервітуту».
В іншій частині позовних вимог  було відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про закриття провадження по справі і скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 10.09.2020 року.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідачем не здійснювались владні управлінські функції. Зауважено, що даний спір пов`язаний з захистом цивільних прав позивача.
Відзив від учасників справи на адресу суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до                         ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що   апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню з наступних підстав.
Як було встановлено судом першої інстанції, 27.12.2011 р. Кирилівська селищна рада прийняла рішення № 14 «Про надання згоди ОСОБА_3 на надання в суборенду частини земельної ділянки». Згідно якого надана згода Орендарю ОСОБА_3 на передачу позивачу земельної ділянки площею 0.10 га, кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташована в АДРЕСА_2 .
09.10.2015 р.  Кирилівська селищна рада прийняла рішення № 49 «Про надання згоди ОСОБА_3 на надання в суборенду частини земельної ділянки». Згідно якого надана згода Орендарю ОСОБА_3 на передачу позивачу земельної ділянки площею 0.1951 га, та 0.0147 га кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташована в АДРЕСА_2 
Договорами суборенди землі від 26.04.2012 р. та від 17.12.2015 р. передано позивачу ОСОБА_2  в суборенду, в межах дії Договору оренди від 25.09.2008 р., строком до 23.03.2055 р. земельні ділянки площею 0.10 га, та площею 0.1951 га, кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташовані в АДРЕСА_2 ,  для розташування бази відпочинку. Актами визначені межі земельних ділянок в натурі. Та складені Акти приймання передачі земельної ділянки, підписані сторонами та головою селищної ради. Своєчасно проведена державна реєстрація вказаних Договорів.
За умовами Договорів позивач отримала всі права орендаря, які визначені діючим законодавством України. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі, за взаємною згодою сторін. Мета використання земельної ділянки будування бази відпочинку.
Згідно запису про інше речове право №36656677, з даних Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, за позивачем зареєстровано право суборенди, на підставі договору суборенди з ОСОБА_3 від 26.04.2012 р. 
За записом про інше речове право №12900361, з даних Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, за позивачем зареєстровано право суборенди, на підставі договору суборенди з ОСОБА_3 від 17.12.2015 р.
Прийняттям рішень Кирилівською селищною радою «Про надання згоди ОСОБА_3 на надання в суборенду частини земельної ділянки», дотримана правова процедура передачі земельних ділянок на адресу позивача.
Договір сервітуту від 17.02.2020 р.,  між орендарем ОСОБА_3 (сторона 1) та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 (сторона 2), укладений безстроково.
Факт накладення права сервітуту на земельну ділянку, яка знаходиться в суборенді позивача підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру від 19.05.2020 р. , де чітко зазначені межі, та приходяться вони на земельні ділянки кадастровий номер 2320355400:01:005:0074, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , речове право на які зареєстровано за позивачем.
Підставою для  укладення зазначеного Договору сервітуту, є рішення Кирилівської селищної ради № 68 від 20.12.2019 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки ОСОБА_3 на яку поширюються права сервітуту», на укладення угоди та встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки 0.0378 га, в межах земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01:005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 , на право проходу третім особам; та право проїзду транспортним засобом. Саме на центральну частину земельної ділянки, яка використовується позивачем, за договорами суборенди.
Не погодившись з правомірністю прийняття наведеного рішення, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись  на приписи КАС України, виходив з того, що відповідачем таким чином порушено права та інтереси позивача, оскільки не враховано її думку при прийнятті спірного рішення, а відповідно воно є необґрунтованим, та підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.
При цьому, публічно-правовим, вважається, зокрема спір, у якому сторони виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Як свідчать встановлені обставини справи, предметом спірних правовідносин виступає правомірність рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 68 від 20.12.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки ОСОБА_3 на яку поширюються права сервітуту».
Відповідно до наведеного рішення затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права сервітуту для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення Е.07.01 (для розміщення бази відпочинку), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 232-3555400:01:005:0074 та встановлено земельний сервітут на частину земельної ділянки площею 0.0378 га., яка знаходиться в межах земельної ділянки площею 0.0378 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки площею 0.8000 га. комунальної власності (кадастровий номер 2320355400:01:005:0074) за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в оренді гр. ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 4355936 від 17.01.2014 року, на користь громадянина: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на: права проходу; права проїзду на транспортному засобі.
З матеріалів справи вбачається, що вказана земельна ділянка перебуває у користуванні позивача на підставі договорів суборенди землі від 26.04.2012 р. та від 17.12.2015 року, яким передано позивачу в суборенду, в межах дії Договору оренди від 25.09.2008 р., строком до 23.03.2055 р. земельні ділянки площею 0.10 га, та площею 0.1951 га, кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, що свідчить про безпосередній вплив на цивільні права та інтереси позивача, пов`язані з користуванням земельною ділянкою.
Поряд з вказаним, на підставі зазначеного рішення, 17.02.2020 року між  Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір про встановлення земельного сервітуту.
Необхідно відзначити, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
В даному випадку, визнання протиправним та незаконним рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 68 від 20.12.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки ОСОБА_3 на яку поширюються права сервітуту», пов`язане з захистом цивільних прав позивача на нерухоме майно від їх порушення іншою особою, якій було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, на  яку поширюється право сервітуту.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.05.2020 року по справі № 160/4212/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Отже, даний спір і, на що не звернув увагу суд першої інстанції задовольняючи позов в цій частині, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки визначений позивачем спосіб судового захисту спрямований на захист її цивільних прав, а відповідно останній підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Щодо вимог апеляційної скарги відносно скасування заходів забезпечення позову, визначених ухвалою від 10.09.2020 року, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 157 КАС України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відтак, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження по справі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Керуючись ст. 238, ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст.  315, ст. 319 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року в адміністративній справі №280/3861/20 - скасувати.
Провадження в адміністративні справі № 280/3861/20 - закрити.
Роз`яснити ОСОБА_2 про її право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст. ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко