ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
15 липня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №592/6485/16-ц 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/968/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,
сторони:
позивач – Акціонерне товариство «ОТП Банк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк»
на рішення  Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Костенка В.Г. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 02 лютого 2021 року, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»  (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Свої вимоги мотивує тим, що  01 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір №ML-C00/225/2007, відповідно до умов якого банк надав  ОСОБА_3  кредит в сумі 60594 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 4,99% +FIDR У той же день, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань за цим договором, між ЗАТ «ОТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-COO/225/2007. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 29 квітня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором в сумі 23321,95 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 7123,63 доларів США. 
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 30445,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29 квітня 2016 року (1 долар США = 25,186528 грн) складає 766818,46 грн; стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) СО/525/07/1 від 01 червня 2007 року у розмірі 1079,37 грн.
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 28 січня 2021року відмовив у задоволенні позову АТ «ОТП Банк».
Стягнув з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у сумі 18305 грн 28 коп.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
В доводах апеляційної скарги зазначає, що помилковим є висновок суду першої інстанції про не надання позивачем належних доказів на підтвердження факту видачі кредиту відповідачці, оскільки згідно кредитної заявки від 01 червня 2007 року ОСОБА_1 просила видати кредит в розмірі 60594,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок відкритий на її ім`я. Розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за кредитним договором підтверджується розрахунком заборгованості, також вказаним розрахунком підтверджується факт порушення зобов`язання з боку відповідачів.
Крім того, відповідачка тривалий час виконувала умови кредитного договору та неодноразово зверталася до банку із заявами про надання дозволу на дострокове погашення заборгованості.
Вказує, що банком надано належним чином засвідчені копію кредитного договору, графік погашення заборгованості, відповідно до умов даного договору та детальний розрахунок заборгованості, в якому відображено щомісячно дату погашення, суму погашення та залишок заборгованості за кредитним договором, до того ж визначено розмір процентної ставки. Також надано виписку по рахунку відповідача, яка є первинним документом, що підтверджує визначений АТ «ОТП Банк» у позові розмір заборгованості та факт видачі коштів позичальнику.
Зазначає, що суд посилається на висновок судової економічної експертизи №302 від 25 травня 2020 року, в якому експерт послався на вимоги постанови Правління НБУ №601 від 08 грудня 2004 року, яка втратила чинність 01 січня 2019 року. Крім того, за наявності виписок по рахунку відповідачки, кредитного договору, детального розрахунку заборгованості та інших документів, експерт надав висновок, який не містить жодної обґрунтованої відповіді.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Пчолкіної Л.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, відповідачку ОСОБА_1 , яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову АТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заявленої заборгованості за кредитним договором, правильності нарахування та утримання процентів та повернення кредиту ОСОБА_1 .
Проте з висновками суду першої інстанції погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого був ПАТ «ОТП Банк» (на даний час АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-C00/225/2007, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 60594,00 доларів США – на споживчі цілі, з терміном повернення кредиту 01 червня 2021 року. Розмір щомісячного платежу складає 360,68 доларів США + сума нарахованих процентів на дату платежу (а. с. 8-11, т. 1).
Згідно п. 3 частини № 1 кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку + FIDR. Фіксований відсоток – 4,49 % річних. FIDR – процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. З метою застосування FIDR при виконанні сторонами умов цього договору, ставка FIDR буде визначатись самостійно банком, інформація щодо якої розміщується в приміщенні банку на інформативних стендах. На момент укладення даного договору FIDR складає 7,5% річних.
Відповідно до п. 1.1 частини №2 кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині №1 цього договору, а позичальник прийняв кредит, зобов`язувався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у договорі. Для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом.
Згідно з п. п. 1.4.1.1 п. 1.4 частини 2 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком наступним чином: у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення договору).
Відповідно до п. 1.7 частини 2 кредитного договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику лише за умов цього договору умовам рішення кредитного комітету банку. Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявками позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника, зменшених на утриману комісію банку у відповідності до тарифів та умов цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачено цим договором.
На забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором, 01 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого був ПАТ «ОТП Банк» (на даний час АТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_2 укладений договір поруки №SR-C00/225/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати за повне і своєчасне погашення боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, у повному обсязі таких зобов`язань (а. с. 14, т. 1).
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, розмір заборгованості згідно розрахунку станом на 29 квітня 2016 року склав 30445,58 доларів США, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 23321,95 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом за період з 03 січня 2014 року по 28 квітня 2016 року – 7123,63 доларів США (а. с. 15, 107-108, т. 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Установлено, що позичальник ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та з 03 лютого 2014 року припинила сплату щомісячних платежів по погашенню кредиту та процентів, а тому банк, у відповідності до положень ст. 554, ч. 2 ст.1050 ЦК України, 08 липня 2016 року звернувся до суду з позовом щодо дострокового повернення частини кредиту, що має сплачуватися відповідно до графіку та відсотків за користування кредитом станом на 29 квітня 2016 року, що становить 30445,58 доларів США, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 23321,95 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом за період з 03 січня 2014 року по 28 квітня 2016 року – 7123,63 доларів США.
Зазначений розмір заборгованості підтверджується розрахунками заборгованості за кредитом на а. с. 107-108 т. 1, а. с. 84-87 т. 3, які є належними доказами, оскільки підписані посадовими особами банку та завірені печаткою банку. Крім того розрахунок заборгованості підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 на а. с. 139-165 т. 1.                Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.                                                                                                
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.                                        Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції).
Отже, виписка по особовому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором. 
Виходячи з наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що розрахунки заборгованості та виписка з особового рахунку не можуть підтверджувати існування кредитної заборгованості, є помилковим. 
Відповідачами, всупереч ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором. Зокрема, відповідачами не надано свого розрахунку заборгованості, який би підтверджувався платіжними документами про сплату відповідних платежів за кредитним договором. Висновок економічної експертизи, призначеної судом за клопотанням ОСОБА_1 , на який послався суд у рішенні, також не підтверджує існування заборгованості за кредитним договором в іншому розмірі, ніж визначено у розрахунку АТ «ОТП Банк». 
Колегія суддів не погоджується з твердженнями ОСОБА_1 про те, що банк перерахував їй на рахунок суму кредиту в гривнях, а тому сума заборгованості не може визначатися в доларах США, а також про те, що саме банк повинен надати суду всі первинні документи про сплату нею кредитних коштів, оскільки у неї вони не збереглися. Така позиція відповідачки суперечить п. 6 ч. 1 ст. 6 ЦК України, яким визначено, що однією із засад цивільного законодавства є добросовісність. Отримавши кредитні кошти в 2007 році, відповідачка будь-яких претензій щодо суми та валюти, перерахованих їй на виконання умов кредитного договору коштів, тривалий час, а саме - до пред`явлення цього позову АТ «ОТП Банк» в 2016 році, не заявляла, здійснювала відповідні платежі за кредитним договором до лютого 2014 року. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 60594 доларів США. Крім того ОСОБА_1 , як позичальник, повинна зберігати, до повного виконання своїх зобов`язань, відповідні платіжні документи, які підтверджують виконання нею умов договору. Банком же всі відповідні платежі, здійснені відповідачкою відображені у виписці по рахунку, яка, як вже зазначалося, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитним договором. 
Є помилковим та безпідставним висновок суду про те, що позивачем не доведено факт отримання  ОСОБА_1  кредитних коштів, оскільки відповідно до п. п. 1.7.2 п. 1.7 частини №2 кредитного договору №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами вказаними в кредитній заявці позичальника.
Як убачається з матеріалів справи, 01 червня 2007 року ОСОБА_1 було подано кредитну заявку про видачу їй кредиту у розмірі 60594,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок. Згідно виписки з рахунку ОСОБА_1 отримала вказані кошти (а. с. 140, т. 1).
З наданого банком розрахунку за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 до лютого 2014 року виконувала кредитні зобов`язання, сплачуючи заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом. Крім того, в ухвалі Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 березня 2017 року про витребування доказів зазначено, що в судовому засіданні ОСОБА_1 вказувала, що вона достроково погашала кредит, а з січня 2014 року припинила погашення. Також відповідачка була не згодна з розрахунком заборгованості по відсоткам (а. с. 87, т. 1). В судовому засіданні від 21.03.2019 року відповідачка ОСОБА_1 визнала позов в частині тіла кредиту в розмірі 18000 доларів США (а. с. 47 т. 2). 
З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2007 року, 23 грудня 2008 року, 13 січня та 26 січня, 02 березня, 01 червня, 06 травня 2009 року, 01 березня 2010 року, 31 січня та 01 листопада 2011 року ОСОБА_1 зверталася до АТ «ОТП Банк» із заявами про надання дозволу на дострокове погашення частини кредиту (а.с.14-18, т. 3). Те, що вона здійснювала дострокове погашення кредиту відповідачка підтвердила і в судовому засіданні апеляційного суду. 
Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором, оскільки право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, є порушеним.
У той же час колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги банку в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту та процентами за період до 08 січня 2016 року, з огляду на таке.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Відповідно до умов договору поруки від 01 червня 2007 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу та сплату процентів. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. 
Таким чином, умови договору поруки, укладеного з ОСОБА_2 , про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-616цс15 від 06 липня 2015 року, № 6-1077цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-1085цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-933цс15 від 09 вересня 2015 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору поруки з ОСОБА_2 ) слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). 
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Таким чином, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц). 
Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком, заборгованість зі сплати щомісячних платежів по відсотках у ОСОБА_1 виникла з 01 лютого 2014 року. Як вже зазначалось, до суду банк звернувся 08 липня 2016 року. Таким чином, виходячи з вищенаведеного аналізу норм матеріального права, порука ОСОБА_2 припинилася в частині щомісячних зобов`язань за тілом кредиту та відсотках ОСОБА_1 по кредитному договору, до 08 січня 2016 року. А тому заборгованість за період з 01 лютого 2014 року по 08 січня 2016 року за кредитом у розмірі 6289,20 доларів США та відсотками у розмірі 6383,10 доларів США підлягає стягненню тільки з боржника ОСОБА_1 .
Щодо заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за період з 09 січня по 29 квітня 2016 року, а також суми кредиту, яку банк просить стягнути з відповідачів достроково, то вона підлягає стягненню з боржника і поручителя в солідарному порядку, як передбачено умовами договору поруки, так як в цій частині порука ОСОБА_2 не припинилась. 
Отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку підлягає стягненню на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 17032,75 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 740,53 доларів США. 
Що стосується позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № С00/525/07/1 від 01.06.2007 року у розмірі 1079,37 гривень, то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів укладення вказаного договору з відповідачкою, а також не надано належних доказів на підтвердження заборгованості за цим договором. 
Отже, на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 17032,75 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 740,53 доларів США; стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6289,20 доларів США та відсотками у розмірі 6383,10 доларів США.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь АТ «ОТП Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви: з ОСОБА_1 – 8144,92 гривень, а з ОСОБА_2 – 3357,35 гривень та за подання апеляційної скарги: з ОСОБА_1 – 12217,39 гривень, а з ОСОБА_2 – 5036,03 гривень.
Оскільки, понесені ОСОБА_1 судові витрати по оплаті вартості експертизи, пов`язані із вирішенням позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, і ці вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, вказані судові витрати відповідачу не відшкодовуються. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, колегія суддів – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.
Рішення  Ковпаківський районного суду м. Суми від 28 січня 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 17032,75 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 740,53 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6289,20 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 6383,10 доларів США.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № С00/525/07/1 від 01.06.2007 року у розмірі 1079,37 гривень відмовити.
Стягнути на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за подання позовної заяви з ОСОБА_1 8144,92 гривень, з ОСОБА_2 3357,35 гривень. 
Стягнути на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 12217,39 гривні, з ОСОБА_2 5036,03 гривні.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 липня 2021 року. 

Головуючий:                                                        Т.А.Левченко

Судді:                                                                        В.І.Криворотенко 

       С.С.Ткачук