П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4353/20	
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
Дата і місце ухвалення 29.03.2021р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г.,
                                        Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року по справі №400/4353/20 за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського міського голови Пароконного Віктора Кириловича, Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити пені дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:
- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 , яка полягала у безпідставному затягуванні терміну проведення службового розслідування щодо позивача та ненадання їй для ознайомлення висновку за матеріалами службового розслідування;
- зобов`язати міського голову ОСОБА_3 надати висновок за матеріалами службового розслідування; 
- допустити до виконання посадових обов`язків директора Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з оформленням відповідного розпорядження; 
- зобов`язати Департамент інфраструктури нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення рішення по даній справі; 
- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року позов ОСОБА_1 частково задоволено.
Суд допустив ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків директора Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з оформленням відповідного розпорядження. Стягнув з Департаменту інфраструктури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.05.2020 р. по 29.03.2021 р. (без врахування лікарняних та вихідних днів) в сумі 180674,63 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню.  Стягнув з Департаменту інфраструктури на користь позивача середню заробітну плату за один місяць в розмірі 21357,62 грн. В решті позовних вимог - відмовив. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі. 
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що положення чинного законодавства не передбачають прийняття окремого розпорядження про допуск тимчасово відстороненого працівника до роботи. Вважає, що розпорядження Южноукраїнського міського голови про припинення службового розслідування від 21.01.2021р. є рішенням про допуск позивача до виконання своїх посадових обов`язків, з яким вона була ознайомлена. Зауважив, що 26.01.2021 року позивач приступила до виконання своїх повноважень за виключенням періодів тимчасової непрацездатності та відпусток. Стверджує, що у січні 2021 р. Южноукраїнський міський голова допустив позивача до роботи, а отже станом на день прийняття судового рішення у справі між сторонами відсутній спір. З приводу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначив, що на період відсторонення позивача від роботи їй тимчасово організовано робоче місце, у кабінеті №89, за адресою АДРЕСА_1 , разом з цим позивач жодного разу не з`явилась. 
Також, апелянт не погоджується з періодом визначеним судом першої інстанції, як час вимушеного прогулу, оскільки останній обраховано без урахування періоду перебування позивача на лікарняному. Більш того, як вже зазначалось з 26.01.2021 року позивач приступила до виконання своїх повноважень за що отримувала  відповідні виплати.
За розрахунком відповідача у період з 29.05.2020 р. по 29.03.2021 року, з урахуванням всіх періодів тимчасової непрацездатності позивача, знаходження її на робочому місці, та у відпустках, в загалом позивач була відсутня на робочому місці з нез`ясованих причин 131 робочий день, за які їй мала бути виплачена середня заробітна плата у сумі 151 235,57 грн.
Крім цього, апелянт посилається на невідповідність поданого позивачем позову, вимогам ч.3 ст. 161 КАС України, в частині розміру сплаченого судового збору, а також порушення строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.
Стверджує, що позов подано неналежним позивачем, вимога про стягнення заробітної плати підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на зазначене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про задоволення позовних вимог. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради, виходячи з наступного:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням Южноукраїнського міського голови від 24.01.2020 р. №12/06-04-к ОСОБА_1 призначено на посаду директора департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради. 
28.05.2020 р. міським головою видано розпорядження №120-р, яким ОСОБА_1 відсторонено від здійснення покладених на неї повноважень на період проведення службового розслідування зі збереженням заробітної плати.
Розпорядженням міського голови від 29.05.2020 р. №121-р, позивачу визначено робоче місце в кабінеті №89, за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів,23 (АВБ).
Розпорядженням міського голови від 23.07.2020 р. №158-р, строк проведення службового розслідування продовжено, у зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 через тимчасову втрату працездатності.
На думку позивача, міський голова ОСОБА_2 безпідставно затягує термін проведення службового розслідування, та не виплачує їй належну заробітну плату, що стало підставою звернення до суду з відповідним позовом. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять доказів у підтвердження прийняття міським головою розпорядження про допуск позивача до виконання покладених на нього посадових обов`язків, вимоги позивача в частині допуску її до виконання посадових обов`язків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2020 р. по 29.03.2021 р. (без врахування лікарняних та вихідних днів) в сумі 180674,63 грн.
Разом з цим, судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для допуску позивача до виконання покладених на неї обов`язків, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2020 р. по 29.03.2021 р. (без врахування лікарняних та вихідних днів) в сумі 180674,63 грн., виходячи з наступного.
Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-III (далі - Закон №2493-III ), служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Статтею 4 Закону №2493-III визначено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється, в тому числі, на принципах верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; чесності, відданості справі, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків, правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування, фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.
Частиною 3 ст. 7 вказаного вище Закону передбачено, що  на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України “Про запобігання корупції” та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
За змістом ч. 4 ст. 42 Закону №2493-III визначено зокрема, що міський голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету, призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру"; видає розпорядження у межах своїх повноважень.
Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 (далі – Порядок №950).
Пунктом 1 Порядку №950 передбачено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян.
Рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, яка для цілей Закону прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проведення службового розслідування (далі - особа, стосовно якої проводиться службове розслідування) (п.2 Порядку №950).
Рішенням щодо проведення службового розслідування визначаються голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, предмет і дата початку та закінчення службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
Період проведення службового розслідування не включає час тимчасової втрати працездатності особою, стосовно якої проводиться службове розслідування, час її перебування у відпустці або службовому відрядженні чи відсутності з інших причин, час отримання інформації, що стосується предмета службового розслідування, від установ, підприємств, організацій іноземних держав, а також час ознайомлення такої особи з актом службового розслідування (п.3 Порядку №950).
Службове розслідування проводиться з відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається керівником органу.
Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від здійснення повноважень на посаді в порядку, визначеному законом, якщо інше не передбачено Конституцією України.
Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від здійснення повноважень за рішенням керівника органу до закінчення розгляду справи судом.
У разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення відстороненій від здійснення повноважень особі відшкодовується середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з таким відстороненням (п.4 Порядку №950).
Аналіз наведених вище положень Порядку №950 свідчить, що у разі невиконання або неналежного виконання посадовими особами органів місцевого самоврядування покладених на них обов`язків, що заподіяло значну матеріальну шкоду державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян, голова міської ради має право порушувати питання про   проведення з цього приводу відповідного службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. Період проведення службового розслідування не включає час тимчасової втрати працездатності особою, стосовно якої проводиться службове розслідування, час її перебування у відпустці або службовому відрядженні чи відсутності з інших причин, час отримання інформації, що стосується предмета службового розслідування, від установ, підприємств, організацій іноземних держав, а також час ознайомлення такої особи з актом службового розслідування. Службове розслідування проводиться з відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. 
Як вже зазначалось, підставою для відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради, зі збереженням заробітної плати стало розпорядження міського голови ОСОБА_2 від 28.05.2020 р. за №120-р. «Про проведення службового розслідування з відстороненням від повноважень за посадою» за фактом можливого привласнення бюджетних коштів, проведення якого заплановано до 24.07.2020р.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи у період з 29.05.2020р. по 05.06.2020р., з 09.06.2020р. по 24.04.2020р., з 25.06.2020р. по 10.07.2020р., з 07.09.2020р. по 11.09.2020р. позивач перебувала на лікарняних, що підтверджується наявними у справі копіями листків непрацездатності. 
Враховуючи, що період проведення службового розслідування не включає строк тимчасової втрати працездатності особою, стосовно якої проводиться службове розслідування, судова колегія вважає, що міський голова ОСОБА_2 обґрунтовано прийняв розпорядження №158-р від 23.07.2020 року, яким продовжив проведення службового розслідування з 24.07.2020 року.
За наведених вище обставини, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправної бездіяльності міського голови ОСОБА_2 , яка полягала у безпідставному затягуванні терміну проведення службового розслідування, а також  стягнення з нього моральної шкоди в сумі 3000 грн.
З приводу вимог ОСОБА_1 про зобов`язання міського голову ОСОБА_3 надати позивачу для ознайомлення висновок за матеріалами службового розслідування, судова колегія також не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки, як вірно встановив суд першої інстанції, розпорядженням новообраного міського голови Онуфрієнка В.В. від 21.01.2021 р. №17-р., проведення вказаного вище службового розслідування було припинено, отже висновок про результатами службового розслідування не складався.
Також, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про її допуск до виконання посадових обов`язків директора Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, з оформленням відповідного розпорядження, оскільки, як вірно зазначив Департамент, приписи чинного законодавства не зобов`язують роботодавця приймати окреме розпорядження про допуск тимчасово відстороненого працівника до роботи. 
Як вказано вище, 21.01.2021 року Южноукраїнським міським головою  було прийнято розпорядження № 17-р «Про припинення проведення службових розслідувань», згідно з яким припинено службові розслідування, що проводились згідно з розпорядженнями міського голови від 28.05.2020 року № 120-р «Про проведення службового розслідування з відстороненням від здійснення повноважень за посадою», від 29.05.2020 року № 123-р «Про проведення службового розслідування». З огляду на те, що позивач була відсторонена від здійснення повноважень за посадою на період проведення службового розслідування, з прийняттям вказаного розпорядження, фактично усунено підстави, які стали підставою для відсторонення позивача.
Крім того, 25.01.2021 року Южноукраїнським міським головою було прийнято розпорядження № 22-р «Про визначення робочого місця та закріплення функціональних обов`язків керівної ланки Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради, згідно з яким директору Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради ОСОБА_1 визначено робоче місце в кабінеті №85, за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів,23 (АВБ). Доручено директору Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради ОСОБА_1 видавати накази в межах повноважень виключно за погодженням першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_4 . 
Згідно журналу реєстрації розпоряджень міського голови 2019, 2020, 2021, ОСОБА_1 була ознайомлена з вказаними розпорядженнями під підпис. Зокрема з розпорядженням Южноукраїнського міського голови від  25.01.2021 року № 22-р позивач була ознайомлена у той же день, 25.01.2021 року, що підтверджується її підписом у журналі. Посилання позивача у письмових поясненнях на відсутність її підпису у Журналі реєстрації розпоряджень міського голови стосується розпорядження від 29.05.2020 року № 121-р, а не розпорядження від 25.01.2021 року № 22-р, а тому не приймається до уваги колегією суддів.
Таким чином, після ознайомлення позивача з розпорядженнями Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка В.В. від 21.01.2021 р. №17-р про припинення службового розслідування та від 25.01.2021 року № 22-р про визначення робочого місця та закріплення функціональних обов`язків, ОСОБА_1 вважається такою, що допущенна до виконання посадових обов`язків директора Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради, а тому підстав для задоволення вимог в цій частині не має.
Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне:
Судом встановлено, що згідно п.3 розпорядження Южноукраїнського міського голови від 28.05.2020 року № 120-р, позивач була відсторонена від здійснення повноважень за посадою зі збереженням заробітної плати  в межах фонду оплати праці.
Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилалась на те, що з моменту її відсторонення від здійснення повноважень за посадою, їй була припинена виплата заробітної плати. Вказані обставини не заперечуються відповідачами.
У своїй апеляційній скарзі Департамент посилався на те, що у період з 29.05.2020 року по 26.01.2021 року ОСОБА_1 на робочому місці не з`являлась без поважних причин, а оскільки виплата заробітної плати здійснюється за виконану роботу, виплата їй заробітної плати була припинена.
Колегія суддів вважає, що припинення відповідачем виплати ОСОБА_5 заробітної плати за викладених вище обставин є незаконним, оскільки жодним нормативно-правовим актом роботодавцю не надано такого права. Суд першої інстанції вірно зазначив, що допущення працівником порушення трудової дисципліни може бути  підставою для проведення службового розслідування щодо встановлення причин відсутності на робочому місці для застосування стягнення у вигляді звільнення працівника, однак, не є підставою для невиплати заробітної плати, враховуючи що розпорядженням про відсторонення від посади із збереженням заробітної плати.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час відсторонення від здійснення повноважень за посадою на період проведення службового розслідування, однак, не погоджується з періодом, за який такий середній заробіток підлягає стягненню.
Суд враховує, що на виконання вимог ухвали апеляційного суду про витребування додаткових доказів по справі Южноукраїнська міська ради надала суду докази виконання ОСОБА_1 своїх повноважень з 26.01.2021 року, а саме, надано копії розпоряджень від 26.01.2021 року, від  04.03.2021 року № 40-зг, № 41-зг підписані директором Департаменту Волчко Х.Д. Також надано копію табелю обліку робочого часу за січень 2021р.
Зі змісту вказаних документів вбачається, що позивач приступила до виконання  обов`язків директора Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради Миколаївської області 26.01.2021р. 
За встановлених обставин, судова колегія вважає, що період, за який на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у зв`язку із відстороненням  від виконання покладених на неї повноважень за посадою слід обраховувати з 29.05.2020 р. по 25.01.2021 року включно.
Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом 3 Порядку №100, суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення  сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком  відрахувань  із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Премії та інші  виплати, які виплачуються за два місяці або більш  тривалий  період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового  періоду частини,  що відповідає кількості відпрацьованих  робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані.  Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих  робочих  днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що  відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно довідки про заробітну плату, яка міститься в матеріалах справи заробітна плата позивача за останні два місяці складає 42715,23 грн., середньомісячний заробіток складає 21357,62 грн., середньоденний заробіток позивача складає 1154,47 грн.
Період, за який підлягає стягненню на користь позивачки середній заробіток – складає 165 робочих днів.
Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 165 днів Х 1154,47 грн. 190  487,55 грн.  
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вважає, що стягненню на користь позивача підлягає весь розмір середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків, без врахування того, що протягом певного періоду позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності.
Вказаного висновку суд дійшов з огляду на те, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та нормами чинного законодавства не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 01 березня 2018 року в справі №818/149/17, від 23 червня 2020 року в справі № 802/1184/16-а, від 03 липня 2020 року № П/811/835/16 та ін., що відповідає також правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (у справі № 6-511цс16) та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 826/808/16, постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.002316.
В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
В даному випадку позивач не довів суду факту спричинення моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди, оскільки суду не було надано жодних доказів завдання позивачу фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи. 
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зважаючи на те, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено норми матеріального права, на підставі ст. 317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради (вул. Дружби Народів, 23, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час відсторонення від здійснення повноважень за посадою на період проведення службового розслідування за період з 29.05.2020р. по 25.01.2021р. в сумі 190 487 грн. (сто дев`яносто тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 55 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог  відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко
Судді:                                                                                          А.Г. Федусик
                                                                                                    О.В. Єщенко