П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/11927/20                                         Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.   
  Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
19 липня 2021 року                                                                                          м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації АТ "Банк "Фанси та Кредит" Міхна Сергія Семеновича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з  позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхна Сергія Семеновича, в якому, з урахуванням уточненої позвної заяви від 07.09.2020, просила:
визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно С.С. щодо порушення прав ОСОБА_1 , що виявилися у ненаданні інформації на звернення;
зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно С.С. надати обґрунтовану відповідь на звернення ОСОБА_1 від 03.04.2020, а саме: надати письмову інформацію у кого на виконанні знаходяться виконавчі документи про стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 :
- виконавчий лист від 02.09.2015 за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.07.2015 р. у справі №295/4833/15-ц, виконавче провадження №49047884 у сумі 19 920,50 доларів США;
- виконавчий лист від 28.01.2016 за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11.01.2016 р. у справі №295/10583/15-ц, виконавче провадження 49994554 у сумі 15536,56 доларів США, 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 126 доларів США, річні проценти за договором у сумі 530,96 доларів США, всього 16 193,94 доларів США;
- виконавчий лист від 28.01.2016 за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14.01.2016 р. у справі №295/14475/15-ц, виконавче провадження №49994481 у сумі 1404,10 доларів США.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції упередженим, не об`єктивним, необгрунтованим, аморальним, з порушенням норм процесуального права, яке не лише не відновило, а й продовжує порушувати її права на отримання вкрай важливої для позивача інформації, що є підставою для його скасування. Посилається на те, що до сьогоднішнього дня не отримала інформації про місце знаходження виконавчих документів, чим порушено права позивача відповідно до ЗУ «Про інформацію».
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 03.04.2020 позивач звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно С.С. з запитом, в якому просила надати наступну інформацію:
- чи надходили до уповноваженої особи від Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві копії постанов про закінчення виконавчих проваджень №49994554 та № 49047884 та № 49994481 разом з оригіналами виконавчих документів, вказавши дати їх надходження та реєстрації?
- чи було вчинено будь-які дії та прийнято рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку щодо виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 грошових коштів, згідно рішень Богунського районного суду м. Житомира: №295/10583/15-ц від 28.01.2016, № 295/4838/15 від 02.09.2015 № 295/14475/15-ц від 28.01.2016?
- якщо вказані у попередньому питанні ди чи рішення не приймались, прошу вказати законодавчо обґрунтовані причини невиконання своїх повноважень органами управління і органами контролю АТ "Банк "Фінанси та кредит"?
- чи надходили до уповноваженої особи та розглядалися заяви від 10.08.2016 та 14.09.2018, надавши копії відповідних відповідей на звернення?
Позивач зазначає, що відповіді на своє звернення не отримала, що є порушенням Закону України "Про звернення громадян", тому звернулася до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів було надано запитувану ним інформацію у порядку та у термін визначений Законом України "Про звернення громадян", а тому позов у цій частині є безпідставним. Доводи позивача щодо ненадання інформації на звернення від 03.04.2020 спростовані матеріалами справи.
Щодо позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів звернення із запитом від 03.04.2020 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відтак на даний час права у цій частині не є порушеними, відтак позов у цій частині не підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, звертаючись до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно С.С. з запитом від 03.04.2020 позивач просила надати наступну інформацію:
- чи надходили до уповноваженої особи від Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві копії постанов про закінчення виконавчих проваджень №49994554 та № 49047884 та № 49994481 разом з оригіналами виконавчих документів, вказавши дати їх надходження та реєстрації?
- чи було вчинено будь-які дії та прийнято рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку щодо виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 грошових коштів, згідно рішень Богунського районного суду м. Житомира: №295/10583/15-ц від 28.01.2016, № 295/4838/15 від 02.09.2015 № 295/14475/15-ц від 28.01.2016?
- якщо вказані у попередньому питанні ди чи рішення не приймались, прошу вказати законодавчо обґрунтовані причини невиконання своїх повноважень органами управління і органами контролю АТ "Банк "Фінанси та кредит"?
- чи надходили до уповноваженої особи та розглядалися заяви від 10.08.2016 та 14.09.2018, надавши копії відповідних відповідей на звернення?
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п.1 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Частиною 19 Закону визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
З аналізу наведених положень Закону України №2939-VI випливає, що визначальною ознакою для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилася у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Дослідивши інформаційний запит позивача, беручи до уваги характер запитуваної інформації, її походження та зміст, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що така не є публічною інформацією у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", отже, що при вирішенні даного спору застосовується саме закон "Про звернення громадян". 
Відповідно до ст.3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.
Зокрема, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Так, матеріали справи свідчать, що на запит позивача від 03.04.2020, який надійшов 07.04.2020 за вх.№083-Н-31620, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно С.С. надав позивачу відповідь у формі листа від 06.05.2020 №083-0-036-1308/20, тобто в строк встановлений ст.20 Закону України "Про звернення громадян".
На поставлені позивачем питання надано наступну інформацію:
"Інформація про ліквідацію Банку була розміщена 23 грудня 2015 року на офіційному сайті Фонду та опубліковано в газеті "Голос України" (№242 (6242) від 23 грудня 2015 року).
У встановлений Законом № 4452-УІ строк Ви звернулися з кредиторською вимогою за вх. № 14835 від 15.01.2016, обґрунтувавши її судовими рішенням Богунського районного суду м.Житомира, які набрали законної сили: від 17.07.2015 у справі №295/4838/15-ц, від 11.01.2016  у справі № 295/10583/15-ц та від 14.01.2016 у справі № 295/14475/15-ц.
Також повідомляємо, що відповідно до ч. 4.21. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 вимога, заявлена в Іноземній валюті, уключається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим Національним банком України на дату початку процедури ліквідації банку.
З огляду на це, за результатами розгляду Вашої кредиторської вимоги її було акцептовано в повному обсязі та включено до четвертої черги на загальну суму 613 544,30 грн. та до восьмої черги на суму 54 429,72 грн.
Станом на сьогодні здійснюється погашення вимог кредиторів третьої черги АТ "Банк "Фінанси та Кредит".
Щодо надходження до Банку постанов державного виконавця від 25.12.2015, від 25.02.2016 та від 15.03.2016 з відповідними виконавчими листами, то в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" відсутні такі відомості."
Отже, з аналізу відповіді відповідача на запит позивача вбачається, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів ОСОБА_3 було надано вичерпну відповідь в межах порушень питань у зверненні від 03.04.2020.
Щодо доводів апелянта про те, що позивач на даний час не отримала інформації про місце знаходження вказаних вище виконавчих документів, чим порушено її права відповідно до Закону України «Про інформацію», то слід зазначити, що оскільки в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутні відомості щодо надходження до Банку постанов державного виконавця від 25.12.2015, 25.02.2016, 15.03.2016 з відповідними виконавчими листами, а запит позивача фактично стосувався виконання судових рішень Богунського районного суду м. Житомира від 17.07.2015 у справі №295/4838/15-ц, від 11.01.2016 у справі №295/10583/15-ц та від 14.01.2016 у справі №295/14475/15-ц про стягнення коштів з Банку, ОСОБА_1 повідомлялося про порядок відшкодування коштів банком, що знаходиться в процесі ліквідації та надавалась інформація стосовно акцептування її кредиторської вимоги за вх.№14835 від 15.01.2016, яка обгрунтовувалась вимогами вище вказаних судових рішень.
При цьому, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги наявність в матеріалах справи відповіді Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на запит позивача від 03.04.2020, суд дійшов висновку про недопущення з боку відповідача протиправної бездіяльності при розгляді такого звернення, позаяк відповідач діяв виключно в межах своїх повноважень.
Також колегія суддів зазначає, що ненадання інформації, яка об`єктивно відсутня у суб`єкта владних повноважень не може визнаватись судом неналежним розглядом звернення позивача по суті порушених питань.
Крім того, позивачем не надано доказів звернення із запитом від 03.04.2020 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому на даний час права в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є порушеними, відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Вимоги позивача визначені у зобов`язальній частині також задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав доказів звернення з такими питаннями до відповідачів. Зміст таких не був предметом звернення від 03.04.2020.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відтак, аргументи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.