УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

01 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/10954/20
адміністративне провадження № К/9901/22086/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, В.М. Шарапи 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо порушення строку розгляду клопотання від 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1500 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- скасувати рішення №15 від 20 березня 2020 року Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1500 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов`язати Гатненську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області на черговій (позачерговій) сесії сільської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1500 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення №15 від 20 березня 2020 року Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,15 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов`язано Гатненську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області повторно розглянути клопотання від 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,15 га, яка розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року скасовано в частині задоволення позовних вимог. Прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. 

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Разом із касаційною скаргою, скаржником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року.

Поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення отримано його представником Татунець В.В. засобами поштового зв`язку лише 19 травня 2021 року, що підтверджується копією конверта із штрихкодовим ідентифікатором 0102932885643 та інформацією із сайту пошукових відправлень АТ «Укрпошта».

Згідно із відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 15 червня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції призначено та здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із прийняттям Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс 
справу до категорії справ незначної складності помилково.

Статтею 330 Кодексу адміністративного судочинства України     визначено вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги. 

За приписами частини другої цієї статті у касаційній скарзі зазначається: підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328 цього Кодексу    підстави (підстав) (пункт 4).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

В касаційній скарзі скаржник описує фактичні обставини у справі, зазначає нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, а також посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки є:

-          проблемним питання  про недотримання органом місцевого самоврядування норм статті 118 Земельного кодексу України під час розгляду питань пов`язаних з наданням дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян, які не зареєстровані та не мешкають на території населеного пункту, в межах норм безоплатної приватизації;

-          замовлення розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу є правом особи, а не його обов`язком;

-          ґрунтовно не досліджено питання права в частині відсутності будь-якого рішення органу місцевого самоврядування про передачу третій особі у користування або власність земельної ділянки, якщо бажана земельна ділянка для відведення є вільною.

На думку скаржника висновок Верховного Суду із вказаних питань надав би нового уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Колегія суддів критично оцінює вищевказані посилання, оскільки Верховний Суд неодноразово  висловлював свою правову позицію стосовно вказаних питань, зокрема, в постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 815/6094/17, від 09 січня 2020 року у справі № 820/4433/17, від 05 березня 2020 року у справі № 461/2290/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 462/3546/17, від 26 березня 2021 року у справі № 804/4436/16.

Зокрема, у справі № 804/4436/16 Верховний Суд висловив правову позицію відповідно до якої «положення частини шостої статті 118 Земельного кодексу України містять імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства), недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою».

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції, земельна ділянка на стадії звернення до Гатненської сільради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (кадастровий №3222481601:01:054:0160) перебуває у приватній власності, що підтверджується відомостями публічної кадастрової карти. Суд апеляційної інстанції зазначив, що  наданими відповідачем документами підтверджується факт перебування її у користуванні ОСОБА_3 згідно рішення Гатненської сільради від 14.04.1994 року. При цьому, ОСОБА_1 не було надано погодження землекористувача - ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо її відведення.

Судом апеляційної інстанції було враховано вищезгадані висновки Верховного Суду під час розгляду справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від них. 

Отже, Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, що може бути вирішена, шляхом формулювання нової правової позиції.

Також скаржник вказує на те, що розгляд касаційної скарги має для нього виняткове значення, оскільки він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 віл 13 січня 2020 року, а, отже, на нього розповсюджуються норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».  

Втім, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпункті "в" пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. А посилання скаржника на існування таких обставин має загальний характер, тому не може вважатися винятковим випадком.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах, які розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя    статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України).

Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до     Кодексу адміністративного судочинства України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

Натомість скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Водночас аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не містить жодних підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою та п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, які б дали можливість Верховному Суду дійти висновку про необхідність перевірки викладених у скарзі аргументів скаржника та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини відсутні і обґрунтування щодо їх наявності не наведено, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати підстави пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року.

2.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

3. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              В.М. Шарапа