Постанова                                            
Іменем України
 
14 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/896/20
 
провадження № 61-17997св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
представник відповідача - адвокат Білоус Андрій Володимирович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року у складі судді Савлук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., 
Рубан С. М.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про припинення іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 30 березня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), та ним, укладено кредитний договір № KIL0GK01460151, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 79 330,00 дол. США з кінцевим строком погашення до 19 березня 2025 року включно.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 
11 квітня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого 
є АТ КБ «ПриватБанк», та ним, укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
09 листопада 2016 року між банком та ним укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № KIL0GK01460151, згідно з якою змінено валюту кредиту за кредитним договором з долара США на гривню.
30 серпня 2018 року згідно з вимогами частини другої статті 1050 ЦК Українибанк направив на його адресу вимогу про дострокове повернення всієї заборгованості за кредитом у розмірі 518 803,06 грн, 
з яких: 495 367,97 грн - заборгованість за тілом кредиту; 23 128,13 грн - заборгованість за процентами; 306,96 грн - пеня.
Враховуючи невиконання ним зазначеної вимоги, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу 
Бондар І. М. із заявою про вчення виконавчого напису.
16 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , у рахунок погашення боргу за кредитним договором в розмірі 522 103,06 грн. 
26 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М. А. відкрито виконавче провадження № 57970823 
з примусового виконання виконавчого напису № 1655, виданого 16 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М., про звернення стягнення 
на предмет іпотеки - на вказану квартиру.
04 грудня 2019 року він у повному обсязі погасив заборгованість 
за кредитним договором від 30 березня 2005 року № KIL0GK01460151, 
у тому числі витрати на вчинення виконавчого напису, витрати 
на проведення виконавчих дій та винагороду приватного виконавця, всього в розмірі 575 382,37 грн, що підтверджується платіжним дорученням 
№ 2324849410 від 04 грудня 2019 року та постановою приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 06 грудня 2019 року 
№ 57970823.
Зазначав, що відповідач не звертався до реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки в строк, передбачений частиною другою статті 4 Закону України «Про іпотеку», а тому він звернувся до відповідача із заявою про зняття обтяження, в якій у зв`язку погашенням 
в повному обсязі заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2005 року № KIL0GK01460151 просив звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1866962, зареєстрований 11 квітня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. на підставі договору іпотеки, реєстраційний номер 3991 від 11 квітня 2005 року; виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, реєстраційний номер обтяження 3804669, зареєстрований 28 вересня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. на підставі договору іпотеки, реєстраційний номер 3991 від 11 квітня 2005 року.
Вказував, що 19 грудня 2019 року банк повідомив його, що у нього існує заборгованість за кредитним договором, оскільки після направлення вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості і до виконання виконавчого напису (погашення заборгованості в повному обсязі) АТ КБ «ПриватБанк» нараховувало відсотки за користування кредитом.
Вважав, що банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом після направлення вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, а також на те, що через існування заборони на відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , 
та наявності запису про іпотеку в Реєстрі іпотек він позбавлений права вільно розпоряджатися своєю власністю.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд:
- припинити іпотеку, зареєстровану 28 вересня 2006 року в Державному реєстрі іпотек за № 3804669 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. на підставі договору іпотеки, реєстраційний № 3991 від 11 квітня 2005 року, на чотирикімнатну квартиру 
АДРЕСА_2 , яка належить 
ОСОБА_1 на праві власності; 
- зняти заборону на відчуження нерухомого майна, зареєстровану 
в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11 квітня 2005 року за № 1866962 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуБойко Л. Л. на підставі договору іпотеки, реєстраційний номер 3991 від 11 квітня 2005 року, на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Припинено іпотеку, зареєстровану 28 вересня 2006 року в Державному реєстрі іпотек за № 3804669 приватним нотаріусом Бойко Л. Л. на підставі договору іпотеки, реєстраційний № 3991 від 11 квітня 2005 року, на чотирикімнатну квартиру   АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.
Скасовано заборону на відчуження нерухомого майна, зареєстровану 
в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11 квітня  2005 року за № 1866962 приватним нотаріусом Бойко Л. Л. на підставі договору іпотеки,реєстраційний номер 3991 від 11 квітня 2005 року, а саме: на чотирикімнатну квартиру     АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач скористався своїм правом та направив позивачу 30 серпня 2018 року письмову вимогу, встановивши строк виконання вимоги - 30 днів з моменту направлення вимоги. Позивач вимогу у встановлений строк не виконав, унаслідок чого відповідач почав процедуру стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позивач скористався своїм правом та відповідно до статті 42 Закону України «Про іпотеку» 
до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконав вимогу шляхом сплати заборгованості за основним зобов`язанням разом із відшкодуванням витрат, включаючи судові витрати, витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів, таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. 
ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою припинення обтяження майна, згідно з законом, проте АТ КБ «ПриватБанк» не вчинив дій щодо припинення обтяження рухомого майна, переданого в іпотеку, що 
є неправомірним і порушує право позивача, оскільки зобов`язання за договором іпотеки на нерухоме майно припинено, у зв`язку з повним виканням договірних зобов`язань, тому позивач правомірно вимагає зняти 
з даного нерухомого майна обтяження, внесене в Єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Крилової О. Л. , яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, на підставі належних доказів, поданих сторонами, встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом та направив позивачу 30 серпня 2018 року письмову вимогу, встановивши строк виконання вимоги - 30 днів 
з моменту направлення вимоги, позивач вимогу у встановлений строк не виконав, унаслідок чого відповідач почав процедуру стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, проте позивач скористався своїм правом та відповідно до статті 42 Закону України «Про іпотеку» до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконав вимогу шляхом сплати заборгованості за основним зобов`язанням разом з відшкодуванням витрат, включаючи судові витрати, витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів, дійшов правильного висновку про те, що таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах та зняття заборони на відчуження нерухомого майна - спірної квартири, яка належить 
ОСОБА_1 на праві власності.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2020 року до Верховного Суду, 
АТ КБ «ПриватБанк»,посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що наявність заборгованості у позивача перед банком свідчить про наявність невиконаного зобов`язання за кредитним договором, вимога про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна є безпідставною, тому рішення суду про задоволення вимог позивача є помилковим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Вважає, що висновки судів про повне виконання зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2005 року не відповідають обставинам справи.
Судами попередніх інстанцій не враховано те, що дію договору не було припинено, не було розірвано, а отже, його дія для сторін продовжувалась.
Зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання 
з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.
Вказує, що відсутні підстави для припинення іпотеки, оскільки позивач 
в добровільному порядку не виконав вимогу про сплату заборгованості, 
а така вимога була виконана позивачем поза межами встановленого строку, тому банк має право на нарахування відсотків відповідно 
до статті 625 ЦК України.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, від 21 вересня2016 року 
у справі № 6-2631цс15; у постановах Великої Палати Верховного Суду: 
від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 
№14-10цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження №12-302гс18); у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року 
у справі № 910/11249/17, від 30 січня 2019 року у справі № 688/777/15-ц (провадження № 61-35144св18), від 28 січня 2019 року у справі 
№ 127/4103/16-ц (провадження № 61-46751св18), від 01 липня 2020 року 
у справі № 127/14182/17 (провадження № 61-15405св18).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення та вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що у постановах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, відсутній будь-який висновок щодо застосування норм права, які регулюють питання щодо припинення іпотеки, а саме: статті 599 ЦК України та 
статті 17 Закону України «Про іпотеку», а також те, що правовідносини 
у справі, що розглядається, та у справах, на які посилається скаржник 
у касаційній скарзі, не є подібними, а тому вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» підлягає закриттю.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30 березня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № KIL0GK01460151, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 79 330,00 дол. США на строк 
до 19 березня 2025 року включно. З цільовим призначенням - для придбання чотирикімнатної квартири загальною площею 119 кв. м, житловою площею 81 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 у сумі 67 500,00 дол. США і на оплату страхових платежів у сумі 
11 830,00 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків 
у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом 
і щомісячної комісії за рахункове-касове обслуговування в розмірі 0,22 % 
від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 1.5 кредитного договору. Періодом сплати за цим договором вважається період з «14» до «20» числа кожного місяця. Позивач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути відповідачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов даного договору.
11 квітня 2005 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. 11 квітня 2005 року за реєстровим № 3991, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно -чотирикімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 .
За умовами договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 15.7.1, 15.7.2, 15.9 цього договору, згідно з розділом V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться 
у цьому договорі. В разі продажу предмета іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінетів Міністра від 22 грудня 1997 року 
№ 1448, якщо інше не передбачене законодавством на день реалізації предмета іпотеки. У разі звернення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодилися, що початкова ціна предмета іпотеки встановлюється у розмірі 50 % від його вартості згідно з пунктом 10 цього договору.
Відповідно до пункту 10 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 397 500,00 грн.
09 листопада 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 30 березня 
2005 року № KIL0GK01460151, відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 30 травня 2005 року № KIL0GK01460151, керуючись Постановою Правління Національного банку України від 06 серпня 
2009 року № 461, узгодили заборгованість за договором на дату укладання цієї додаткової угоди становить 26 341,89 дол. США, яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 26 086,50 доларів США, поточна заборгованість за відсотками - 255,39 дол. США (пункт 1.1 додаткової угоди). Замінено валюту кредиту за кредитним договором 
з доларів США на гривню. Заміна валюти кредиту здійснювалась за курсом Національного банку України (далі - НБУ) гривні до долара США, який на дату укладання цієї додаткової угоди складає 25,563263 грн за 
1,00 дол. США. У зв`язку з чим, заборгованість позичальника, зазначена 
в пункті 1.1 цієї додаткової угоди на дату складання цієї додаткової угоди, становить 673 384,66 грн, а саме: поточна заборгованість за кредитом 
у розмірі 666 856,06 грн, поточна заборгованість за відсотками - 
6 528,60 грн.
17 листопада 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. 11 квітня 2005 року за реєстровим № 3991, відповідно до умов якого 
в зв`язку з проведенням банком реструктуризації кредиту за кредитним договором від 30 травня 2005 року № KIL0GK01460151 та укладанням додаткової угоди № 1 від 09 листопада 2016 року до кредитного договору 
№ KIL0GK01460151, сторони дійшли згоди про внесення змін у договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. 11 квітня 2005 року за реєстровим № 3991:
«1. Пункт 2 договору викладений у такій редакції: «за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 30 березня 2005 року № KIL0GK01460151, укладений між позичальником та іпотекодержателем по: - поверненню кредиту, наданого у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 577 675,13 грн на наступні цілі: у розмірі 55 317,69 грн на споживчі цілі, а також у розмірі 
24 495,44 грн на сплату страхових платежів на строк до 20 березня 
2025 року включно; - сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % за рік у період сплати з 14 по 20 число кожного місяця; - щомісячно надання грошових коштів (щомісячний платіж) у період сплати сумою не менше 10 800,31 грн, згідно графіку погашення кредиту (додаток до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість по кредиту, відсотка, винагороди, комісії; - сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати; - сплати відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі 0,00 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; - сплаті пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезгаданої пені банк не нараховує. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадках, якщо кредит видається у іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань із сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту а також сплати інших винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодувати збитки, витрати у відповідності порядку та строки, зазначені у кредитному договорі».
16 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , у рахунок погашення боргу за кредитним договором у розмірі 518 603,06 грн, з яких заборгованість за кредитом - 
495 367,97 грн, заборгованість за відсотками - 23128,13 грн, пеня - 
106,96 грн та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 
3 500,00 грн, а всього на загальну суму у розмірі 522 103,06 грн.
16 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57970823.
Відповідно до платіжного доручення від 04 грудня 2019 року № 2324849410 ОСОБА_1 сплатив: заборгованість за кредитним договором у розмірі 518 603,06 грн; витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису, у розмірі 3 500 грн; основну винагороду приватного виконавця у розмірі 52 210,31 грн, а всього на загальну суму 575 382,37 грн.
06 грудня 2019 року приватний виконавець Корольов М. А., у межах процедури виконавчого провадження ВП № 57970823 щодо примусового виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 518 603,06 грн, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржником борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачені 
в повному обсязі (а.с. 30-31).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, 
а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами 
(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, 
а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно із частинами першою та другою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника 
у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється 
у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої 
в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги 
за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
АТ КБ «ПриватБанк» скористалося своїм правом та направило позивачу 
30 серпня 2018 року письмову вимогу про дострокове повернення всієї заборгованості за кредитом, встановивши строк виконання вимоги - 
30 днів з моменту направлення вимоги.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому цим Законом.
Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону(стаття 41 Закону України «Про іпотеку»).
Боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов`язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання 
є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними.
Якщо інше не встановлено іпотечним договором, у разі коли основне зобов`язання підлягає виконанню частинами, боржник може скористатися правом, встановленим частиною першою цієї статті, один раз на рік або двічі протягом строку дії основного зобов`язання. В разі перевищення цих показників боржник має право припинити реалізацію предмета іпотеки лише шляхом повної сплати решти суми за основним зобов`язанням (частина перша, друга статті 42 Закону України «Про іпотеку»).
16 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , у рахунок погашення боргу за кредитним договором у розмірі 518 603,06 грн, з яких заборгованість за кредитом - 
495 367,97 грн, заборгованість за відсотками - 23 128,13 грн, пеня - 
106,96 грн та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, - 
3 500,00 грн, а всього на загальну суму у розмірі 522 103,06 грн.
16 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57970823.
Відповідно до платіжного доручення від 04 грудня 2019 року № 2324849410 ОСОБА_1 сплатив: заборгованість за кредитним договором у розмірі 518 603,06 грн; витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису, у розмірі 3 500 грн; основну винагороду приватного виконавця у розмірі 52 210,31 грн, а всього на загальну суму у розмірі 575 382,37 грн.
06 грудня 2019 року приватний виконавець Корольов М. А., у межах процедури виконавчого провадження ВП № 57970823 щодо примусового виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 518603,06 грн, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки борг, виконавчий збір 
та витрати на проведення виконавчих дій боржник сплатив 
у повному обсязі (а.с. 30-31).
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що банк скористався своїм правом та направив позивачу 
30 серпня 2018 року письмову вимогу про дострокове повернення всієї заборгованості за кредитом, встановивши строк виконання вимоги -
30 днів з моменту направлення вимоги, ОСОБА_1 цю вимогу 
у встановлений строк не виконав, унаслідок чого банк розпочав процедуру стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, проте позивач скористався своїм правом, передбаченим статтею 42 Закону України «Про іпотеку», і до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконав вимогу шляхом сплати заборгованості за основним зобов`язанням разом з відшкодуванням витрат, включаючи судові витрати, витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах та правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення іпотеки. 
Відповідно до статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Положеннями статей 319, 321 та 391 ЦК Українипередбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.
Встановивши, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» 
з вимогою припинення обтяження майна, проте банк у порушення вимог статті 42 Закону України «Про іпотеку» не вчинив дій щодо припинення обтяження рухомого майна, переданого в іпотеку, суд першої інстанції, 
з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що такі дії банку є неправомірними і порушують права позивача, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, зареєстрованої у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11 квітня 2005 року за № 1866962 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. на підставі договору іпотеки, реєстраційний номер 3991 від 11 квітня 2005 року, на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, є обґрунтованими 
та підлягають задоволенню.
Доводи касаційної скарги про відсутність підстав для припинення іпотеки, оскільки позивач в добровільному порядку не виконав вимогу про сплату заборгованості, а така вимога була виконана позивачем поза межами встановленого строку, тому банк має право на нарахування відсотків відповідно до статті 625 ЦК України не заслуговують на увагу, у зв`язку 
з тим, що з моменту пред`явлення до позичальника вимоги згідно 
з частиною другою статті 1052 ЦК України, припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання саме грошового зобов`язання.
Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України 
від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 25 травня 2016 року 
у справі № 6-157цс16, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року 
у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження №12-302гс18); у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/11249/17, 
від 30 січня 2019 року у справі № 688/777/15-ц (провадження 
№ 61-35144св18), від 28 січня 2019 року у справі № 127/4103/16-ц (провадження № 61-46751св18), від 01 липня 2020 року у справі 
№ 127/14182/17 (провадження № 61-15405св18), є безпідставними, оскільки у справах встановлені різні фактичні обставини.
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, 
а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк