КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції  Цимбал  І.К.
Єдиний унікальний номер справи № 753/4872/21   
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7656/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
08  липня   2021  року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                       -  Верланова С.М.  , Савченка С.І.,
          секретар                    - Тютюнник О.І.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького   районного   суду  м. Києва   від  15 березня  2021 року  у  справі за  заявою  ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1   про  видачу  обмежувального припису.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в :
 
 У березні 2021 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення обмежувального припису.
 Свої вимоги обгрунтовував тим,  що  ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .  Син проживає окремо, разом з тим систематично з`являється до місця проживання батьків, перебуваючи у нетверезому стані та вчиняє психічне та фізичне насильство, внаслідок чого заявник та дружина останнього вимушені були неодноразово викликати поліцію. За результатами виклику правоохоронних органів були складені протоколи про вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 і за результатами їх розгляду судом, були встановлені факти вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства по відношенню до своїх батьків. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_1 , принаймі н тимчасово, заявник просить заяву задовольнити.
  Рішенням  Дарницького   районного суду м . Києва  від  15 березня  2021   року заяву   задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, яким встановлено заборону наближатися на відстань менше 50 метрів та перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2   та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Строк дії обмежувального припису шість місяців.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1    подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить  рішення  скасувати, та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити  у задоволенні   заяви. В апеляційній скарзі  зазначає, що  суд на припущеннях дійшов висновку  про  наявність  підстав для встановлення обмежувального припису.
  Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
   Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на  08 липня  2021 року   за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни  місця проживання або місцезнаходження, про відкладення  розгляду справи  від  сторін не надходило. Представник  ОСОБА_2   приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції. 
   Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
   Враховуючи, що  сторони, які приймають участь у справі,   належним чином повідомлені про день та час розгляду справи,    доказів поважності  своєї неявки   суду не надали,  тому колегія суддів вважає, що причини неявки сторін  не можуть бути визнані судом поважними.  
   Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
     Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
    Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
  Апеляційна скарга    підлягає задоволенню   частково з таких  підстав. 
   Судом  першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в садовому будинку АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_3 
ОСОБА_1 є власником ј частини квартири АДРЕСА_3 в якій зареєстрований та одноосібно проживає.
Постановою Дарницького  районного суду  м.Києва від 27 вересня 2019 року  звільнено ОСОБА_1   від адміністративної відповідальності  за вчинення адміністративного правопорушення  передбаченого ч.1 ст. 172-« КУпАП та обмежитись  усним зауваженням . 
Постановою Дарницького  районного суду  м. Києва від  03  вересня 2019 року направлено протокол  про адміністративне правопорушення  для дооформлення.
Постановою Дарницького  районного суду  м. Києва від   11 жовтня 2019 року  визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні  адміністративного правопорушення  передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП  з накладенням на нього штрафу.  
Постановою Дарницького  районного суду  м. Києва від   23 вересня  2019 року  визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні  адміністративного правопорушення  передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП  з  закриттям провадження  у справі у зв`язку із закінченням  строку накладення адміністративного стягнення .
Постановою Дарницького  районного суду  м. Києва від    05 лютого  2021 року  визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні  адміністративного правопорушення  передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП  та звільнено його від відповідальності згідно  із ст. 38  КУпАП .
Як вбачається  із вказаних постанов ,  ОСОБА_1 неодноразово вчиняв по відношенню до батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 психологічне та фізичне насильство.
   Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
   Відповідно до п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи зазначене, доводи заяви про те, що з боку ОСОБА_1 має місце неправомірна поведінка по відношенню до батьків, а саме вчинення стосовно останніх психологічного та фізичного насильства повністю підтверджена в судовому засіданні.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на батьків (мати, батько) і дитина (діти).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її преставник .
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом може бути визначено заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування) постраждалої особи.
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Як зазначено  у  правовому  висновку, викладеному  у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Оцінюючи вірогідність продовження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, суд з огляду на системність протиправної поведінки останнього  правильно  вважав , що  ризик продовження протиправної поведінки   має високий ступень.
 З огляду на те, що  ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення протиправних дій лише  за однією постановою , а решта  матеріалів  були  закриті  через сплив строку в період якого могли бути застосовані відповідні санкції, висновок суду, що  не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності спонукало останнього до повторних протиправних дій ,  а відтак   існує  вірогідність продовження ОСОБА_1 подібної поведінки, в разі невжиття такого заходу, як встановлення обмежувального припису для забезпечення прав заявника, у зв`язку з чим заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню, є обгрунтованим 
 Разом з тим , посилання  суду першої інстанції , не ту обставину  що протиправні дії ОСОБА_1 вчинялися по відношенню до обох батьків, а відтак при встановленні обмежувального припису в резолютивній частині рішення  слід зазначити    про встановлення обмежувального припису захисту обох батьків, не відповідає вимогам процесуального законодавства, з огляду на  ту обставину, що ОСОБА_3 , або її представник,  з заявами  про встановлення обмежувального припису не зверталася  і це не було предметом розгляду даної справи, оскільки місце проживання заявника та його дружини є спільним. З огляду на вказане, слід виключити з резолютивної частини рішення  посилання суду  про встановлення  обмежувального припису на захист прав ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376, 381 - 384    ЦПК України, суд,
 
П  о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1   задовольнити частково.
Рішення Дарницького   районного   суду  м. Києва   від  15 березня  2021 року змінити. Виключити з резолютивної частини рішення посилання суду про встановлення обмежувального припису на захист прав ОСОБА_3 .
В інший частині рішення залишити без змін.  
            Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.   
Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2021 року.
      
Головуючий                                                                  
 
Судді