ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 липня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №585/618/21 
Номер провадження 22-ц/816/1063/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені якого діють як законні представники батьки - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Роменської міської ради, 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менька Дмитра Дмитровича
на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2021 року про закриття провадження у справі, в складі судді Цвєлодуб Г.О., постановлену у м. Ромни, 

                                                    в с т а н о в и в:  
     
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2021 року закрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені якого діють як законні представники батьки - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Роменської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з квартири.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Менько Д.Д., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Вважає помилковим висновок суду про відсутність предмета спору щодо виселення відповідачів з квартири позивача та наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Вказує, що суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову, а якщо предмет спору мав місце, але припинив існування після відкриття провадження у справі, то провадження у праві не може бути закрите.  
Закриваючи провадження у справі, суд не звернув уваги на те, що на час пред`явлення позову предмет спору мав місце, виселення відповідачів із спірної квартири відбулося після підготовчого судового засідання і не свідчить про відсутність спору між сторонами, оскільки відповідачі зареєстровані у квартирі і категорично відмовляються зніматися з реєстрації.       
Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Закриваючи провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено факт виселення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , малолітнього ОСОБА_4 із належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та, відповідно, відсутність предмета спору щодо виселення відповідачів. Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутній предмет спору, а питання усунення перешкод у здійснення ОСОБА_1 права власності шляхом виселення з квартири вирішено сторонами.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 7) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.  
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.
Поряд з цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року, справа № 456/647/18 та від 13 квітня 2020 року, справа № 686/20582/19.
З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2021 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів з квартири. Позовні вимоги мотивувала тим, що після визнання недійсним договору дарування спірної квартири  відпали правові підстави, на яких її онука ОСОБА_2 з чоловіком та сином вселилися у квартиру і тепер не мають права користування цим житлом, а вона, як власник квартири, відповідно до ст. 391 ЦК України вимагає усунення перешкод у користуванні власністю.
Тобто, предметом свого позову ОСОБА_1 визначила - усунення перешкод у здійсненні права власності щодо квартири шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 відповідачів.
При цьому, конкретизуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення відповідачів, її представник - адвокат Менько Д.Д. вказав у заяві від 23 березня 2021 року, поданій до суду 24 березня 2021 року, що відсутність існування спору про право можлива лише у разі добровільного виселення відповідачів із спірної квартири та зняття з реєстрації за місцем проживання, на даний час спір існує  (а.с. 36-38).   
За даним довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради № 01-35/6-01 від 04 січня 2021 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - з 18 липня 2018 року, ОСОБА_1 - з 11 липня 2018 року (а.с. 7, 16). 
У підготовчому судовому засіданні 06 квітня 2021 року позивач та її представник - адвокат Менько Д.Д. позов підтримали (а.с. 59). 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність предмету спору  та безпідставно закрив провадження у справі.
У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала відповідно до положень п. п. 1, 3, 4  ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Роменського міськрайонного суду Сумської області.
Керуючись ст. ст. 367-369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4  ч.1 ст. 379,  ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний  суд 
                                            п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менька Дмитра Дмитровича задовольнити.
Скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2021 року про закриття провадження у справі, а справу направити для продовження розгляду до Роменського міськрайонного суду Сумської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                            О.Ю. Кононенко
                                                                                                                                                                 Судді:                                                                                                           О.І. Собина

                                                                                                                      Т.А. Левченко