Ухвала
 
07 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 302/695/19
провадження № 61-12754ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного реєстратора Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області Галай Віталії Василівни, треті особи: приватний нотаріус Корбутяк Ірини Василівни, Синевирська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, про визнання незаконним і скасування рішень державного реєстратора і приватного нотаріуса про державну реєстрацію права   власності, скасування записів про право власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася з позовом до  ОСОБА_3 , державного реєстратора Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області Галай В. В., треті особи: приватний нотаріус Корбутяк І. В., Синевирська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, про визнання незаконним та скасування рішень державного реєстратора і приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, скасування записів про право власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
 
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними і скасовано: рішення державного реєстратора Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області Галай В. В. від 11 березня 2019 року, індексний № 45876715 і запис про право власності за № 30620539 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта - нерухомого майна 178219312124; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Корбутяк Іриною Василівною 19 березня 2019 року за реєстровим № 342 про право ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 178 2193121224; рішення приватного нотаріуса Корбутяк І. В. від 19 березня 2019 року індексний № 46030440 про державну реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна за ОСОБА_3 ; запис про право власності № 30762753 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 державним реєстратором Міжгірської РДА Закарпатської області Галай В. В. була проведена з грубим порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», оскільки реєстратор не переконався в тому чи є відповідач ОСОБА_3 спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 , не витребував від заявника документ, що посвідчує право на земельну ділянку під цим житловим будинком або ж рішення Синевирської сільської ради про надання такої ділянки у власність чи користування для обслуговування цього житлового будинку, та не звернув уваги на те, що технічний паспорт на житловий будинок №413 від 25 лютого 2019 року КП «Міжгірське БТІ» був виготовлений з порушенням нормативних вимог. Також суд першої інстанції вважав, що неправомірним оформленням права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 були порушені земельні права позивача щодо користування земельною ділянкою, яка надана їй та її чоловіку для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 , власником якого вона є. А тому з метою захисту цих земельних прав позивачки ОСОБА_1 , на підставі положень частини другої, підпунктів г, д частини третьої статті 152 ЗК України, скасував державну реєстрацію житлового будинку АДРЕСА_1 як первинну за ОСОБА_4 , так і наступну за ОСОБА_3 , визнав неправомірним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 , та скасував записи про право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_1 .
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, захищаючи земельні права позивачки, не врахував, що земельна ділянка чоловікові позивача ОСОБА_5 , площею 0,07 га, на якій було збудовано житловий будинок АДРЕСА_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , була виділена із батьківської ( ОСОБА_4 ) земельної ділянки, на якій батьками чоловіка позивача ще у 1954 році був побудований житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня своєї смерті до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала його дружина ОСОБА_6 , спадкоємцем майна якої є відповідач ОСОБА_3 , та для обслуговування цього будинку необхідним є земельна ділянка площею 302,3 м. кв. Суд першої інстанції під час розгляду цієї справи не врахував положень частини четвертої статті 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням, в даному випадку постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у цивільній справі № 300/765/15 та рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2019 року у цивільній справі № 300/1146/14-ц, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а також з власної ініціативи змінив підстави позову, чим порушив норми частини третьої статті 49 ЦПК України.
 
ОСОБА_1 26 липня 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.
 
Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 10 серпня 2021 року подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Стосовно підстав касаційного оскарження в уточненій касаційній скарзі особа, яка її подала, зазначає, що відповідно до статей 389, 392 ЦПК України підставами касаційного оскарження постанови є те, що суд апеляційної інстанції, щодо застосованих ним норм права, не вказав висновку Верховного Суду чи постанови про відступлення від такого висновку. Окрім цього, при аналізі судової практики, не виявлено висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. І. Крат