ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/13157/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
   розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
     на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року (головуючий суддя Царікова О.В.)
   у справі №160/13157/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача  Військової частини НОМЕР_1   про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-                                                                
ВСТАНОВИВ:
          
          Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 16.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06.02.2019);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06.02.2019);
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06.02.2019);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06.02.2019);
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06.02.2019);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06.02.2019).          В обґрунтування позову позивач вказує, що проходив військову службу в період з 25.08.2016 по 06.02.2019 у Військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим мав право на додаткову відпустку за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я. За весь період служби вказана додаткова відпустка позивачу не надавалась, не була вона виплачена і під час звільнення. Ненарахування та невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я відповідачем є, на думку позивача, протиправними. Також позивач вважає, що оскільки лише наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2019 №27 його було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського РВК м. Дніпро, то він має право на грошову компенсацію за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2019 рік, а також на грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2019 рік. Оскільки відповідачем листом від 24.09.2020 № 480 відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, а відповідно до витягу з наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2019 № 27 та грошового атестату від 07.02.2019 ЗУ №389408 грошова компенсація за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2019 рік не були виплачені, що стало підставою звернення позивача до суду із цим позовом.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що військовослужбовцю надано право вибору однієї з додаткових відпусток на рік із збереженням грошового та матеріального забезпечення, тобто або додаткової відпустки, передбаченої абзацом 1 п. 4  ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ,  або додаткової відпустки, визначеної іншими Законами. Так, судовим рішенням від 02.01.2020, яке набрало законної сили, у справі №160/12160/19 визначено право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, та на виконання якого проведено виплату ОСОБА_1 48  043, 44грн. та 12  010,86грн. грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 – 2019 роки. Тобто, позивачем, як військовослужбовцем вже використано право на отримання грошової компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме: за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, та виплата грошової компенсації проведена.
Суд першої інстанції вказав, що оскільки позивачем вже отримано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, тобто за той же період, за який він просить стягнути грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, беручи до уваги положення вищенаведеного законодавства, та застосовуючи аналогію права, правові підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за той же період, але іншого виду, відсутні.
Також судом першої інстанції зазначено, що звільнення позивача з військової служби у запас відбулося у 2018 році, на підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.12.2018 №769, тому він не набув права на щорічну основну відпустку за 2019 рік, а й відповідно і право на виплату грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2019 рік. З огляду на викладене, правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за 45 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2019 рік відсутні. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019, та в цій частині позов задовольнити, в іншій частині, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що відпустка, передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є пільгою, встановленою для учасників бойових дій, тобто стосується конкретної категорії осіб, які мать відповідний статус, натомість, відпустка, передбачена ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пов`язана з умовами проходження військової служби та залежить від місцевості, де військовослужбовець проходить службу в конкретний період часу (місцевості з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, проходження військової служби) або відповідної посади, виконання обов`язків за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я. Відповідні переліки місцевостей і посад затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702. Таким чином, вказані відпустки є різними зва правовою природою і підставами надання не є взаємозамінними чи взаємовиключними. Отже, у справі №160/12160/19 вирішувалось питання нарахування та виплати грошової компенсації за передбачені законодавством пільги для учасників бойових дій.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Вказує, що військовослужбовцю надано право вибору однієї з додаткових відпусток на рік із збереженням грошового та матеріального забезпечення, тобто або додаткової відпустки, передбаченої абз.1 п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», або додаткової відпустки, визначеної іншими Законами. Таким чином, судовим рішенням у справі №160/12160/19 визначено право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік. Відтак, правові підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за такий період, але іншого виду – відсутні.
          Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
В ході розгляду справи в  порядку письмового провадження 03.06.2021 року у суду апеляційної інстанції виникли питання щодо встановлення всіх обставин у справі, тому ухвалою від 03.06.2021 року здійснено запит та витребувані докази та пояснення у учасників справи щодо питань:
1. Які поважні причини покладені в основу звернення позивача до адміністративного суду 16.10.2020 року (а саме, більше ніж через півтора роки після звільнення зі служби), з урахуванням того, що статтею 122 КАС України передбачені обмежені строки звернення до адміністративного суду, зокрема, строк звернення до адміністративного суду щодо прийняття,  проходження та звільнення з публічної служби встановлюється в один місяць (ч. 5 ст. 122 КАС)?
2. Чи звертався позивач до відповідача після одержання грошового атестату з заявою про нарахування грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019 рік? 
Направлення вказаного запиту (ухвала від 03.06.2021 року) зумовило відкладення розгляду справи в порядку письмового провадження до 23.07.2021 року.     
13.07.2021 року від відповідача надійшли пояснення на виконання ухвали від 03.06.2021 року. 
Відповідач зазначає, що після одержання грошового атестату, позивач звернувся із заявою 11.09.2020 про нарахування грошової компенсації за всі невикористані календарні дні  додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищенням нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період з 25.08.2016 по 06.02.2019 рік. 
Відповідач вказує, що 24.09.2020 року відповідач відмовив позивачу у нарахуванні грошової компенсації за всі невикористані календарні дні  додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищенням нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період з 25.08.2016 по 06.02.2019 рік. Підставою для відмови є те, що позивач вже використав право на отримання грошової компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме додаткову відпустку як учаснику бойових дій, та виплата грошової компенсації проведена.
        22.07.2021 року від позивача на запит суду апеляційної інстанції (на виконання ухвали від 03.06.2021 року) надана така відповідь: 
        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі №620/4218/18 висловила позицію, що стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку не обмежується позовною давністю. Враховуючи цю правову позицію позивач вважає, що строк звернення до адміністративного суду, що передбачений ст. 122 КАС України для даного випадку не застосовується. 
Про те, що він мав право на отримання у рік звільнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки (ч. 4 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2111-ХІІ) він дізнався лише в вересні 2020 року, тому одразу, а саме, 11.09.2020 року звернувся до відповідача з вимогою надати довідку щодо кількості днів несення бойового чергування за період з 25.08.2016 по 06.02.2019 із зазначенням наказів несення бойового чергування; надати довідку щодо щомісячного розміру отриманої винагороди за бойове чергування за цей період; нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням.
Однак 24.09.2020 року відповідачем надана відповідь, якою  проігноровані вимоги про надання довідок, а у нарахуванні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищенням нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням - відмовлено. Тому, одразу після отримання такої відповіді звернувся до суду з позовом.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 25.08.2016 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
У період з 25.08.2016 по 28.12.2016 позивач обіймав посаду начальника запасного командного пункту – заступника командира військової частини, а у період з 28.12.2016 по 06.02.2019 – посаду заступника командира військової частини.
Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.12.2018 №769 підполковника ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2019 №27 підполковника ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського РВК м.Дніпро. 
Вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила:  
-          календарна  31 рік 06 місяців, 
-          пільгова вислуга 31 рік 11 місяців.
Відповідно до витягу із наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2019 №27 та грошового атестату від 07.02.2019 ЗУ № 389408 щорічна основна відпустка за 2019 рік не використана, грошова допомога на оздоровлення за 2019 рік не отримувалася.
Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2020 № 480, наданої на заяву позивача від 11.09.2020, додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019 не використовувалася.
Позивач вважає, що має право на грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2019 рік та грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР,    Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  №2232-XII, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року.
          Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Предметом спору у даній справі є правомірність/протиправність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019.
Відповідно ч. 1  ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  (ЗУ №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно п. 1 ч. 1  ст. 4 Закону України «Про відпустки»  (ЗУ №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: 
-          основна відпустка (стаття 6 цього Закону); 
-          додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); 
-          додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); 
-          інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Пункт 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (ЗУ №2011-ХІІ) передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до  Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо  Законом України «Про відпустки»  або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Таким чином вказана норма передбачає можливість надання військовослужбовцям додаткових відпусток без збереження грошового забезпечення.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, шо абзацом 1 частини 4  статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги) визначено, що військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
При цьому, абзацом 3 частини 4  статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, визначено, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом 1 цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Отже, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2020 № 480, наданої на заяву позивача від 11.09.2020, додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019 не використовувалася.
Водночас, матеріали справи містять довідку №73 від 18.03.2020 року, згідно якої позивачу нарахована компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 -2019 роки (а.с. 45).
У вказаній довідці зазначено, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки становить 60 968,83грн.
Виплата позивачу вказаної суми підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №112/5 (а.с. 43-44).
Оскільки позивачу нарахована та виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 -2019 роки, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019.
Оскільки апеляційна скарга подана в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019, то діючи в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не перевіряє іншу частину рішення.
Слід зазначити, що Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 (Порядок № 702).
Згідно з п.1 вищенаведеного Порядку, щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.
Абзацом 2 пункту 12 вказаного Порядку №702 визначено, що у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.
Відповідно до абз. 3 п. 4 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом 1 цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що означеною вище нормою військовослужбовцю надано право вибору однієї з додаткових відпусток на рік із збереженням грошового та матеріального забезпечення, тобто або додаткової відпустки, передбаченої абзацом 1 п. 4  ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ,  або додаткової відпустки, визначеної іншими Законами.
Відповідно до абз. 3 п. 14  статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Вищенаведена норма кореспондується і у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (Порядок №260), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 № 745/32197.
Так, відповідно до п.3 Розділу ХХХІ вказаного Порядку №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 у справі №160/12160/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задоволено та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06.02.2019) у відповідності до 14 календарних днів за кожний рік.
Відповідно до п. 12  ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Таким чином, судовим рішенням від 02.01.2020, яке набрало законної сили, у справі №160/12160/19 визначено право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки.
При цьому, з розрахунково-платіжних відомостей від 04.09.2020 № 112 та від 21.09.2020 № 126 вбачається що, на виконання рішення суду від 02.01.2020 у справі № 160/12160/19, проведено виплату ОСОБА_1 48  043, 44грн. та 12  010, 86грн. грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 – 2019 роки (а.с. 43, 44, 45).
Тобто, позивачем, як військовослужбовцем вже використано право на отримання грошової компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме: за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, та виплата грошової компенсації проведена.
Оскільки надання додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, а саме: абзацом 3 пункту 4 статті 10-1 Закону № 2111-ХІІ та абзацом 2 пункту 12 Порядку №702, передбачено право вибору військовослужбовцем однієї з додаткових відпусток на рік із збереженням грошового та матеріального забезпечення, тобто або додаткової відпустки, передбаченої абзацом 1 п. 4  ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ,  або додаткової відпустки, визначеної іншими Законами, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позові в цій частині.
Матеріалами справи підтверджено отримання позивачем грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, тому відповідач не допустив порушення прав позивача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 25.08.2016 по 06.02.2019.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи, викладені позивачем. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. 
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 ст. 328 КАС. 
В силу пункту 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно статті 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
В повному обсязі постанова виготовлена  30.07.2021.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова