УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5391/20 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П. 
Категорія 37 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого        Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,             
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі  цивільну справу №279/5391/20  за позовом  ОСОБА_1  до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - Мамедової Інги Русланівни на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. в м. Коростені, 
в с т а н о в и в :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути із ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на його користь 18778,50 грн страхового відшкодування (моральної шкоди), заподіяної смертю фізичної особи, 4441,50 грн страхового відшкодування (понесених витрат на поховання), 50076,00 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. Позовні вимоги мотивував тим, що 18 серпня 2019 року на 35 км а/д Київ-Одеса в напрямку м.Одеса сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «RENAULT ТRАFІС», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . В результаті ДТП, остання отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла у лікарні. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Стахування», тому обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну смертю дружини ОСОБА_3 , покладається на відповідача. 28 листопада 2019 року представниками позивача було направлено відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування в межах ліміту, з яких: 1/4 частки страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою чоловіку загиблої в розмірі 12519,00 грн, 8883,00 грн - страхового відшкодування витрат на поховання, 25038,00 грн - 2/4 частки страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою двом неповнолітнім дітям загиблої та 100152,00 грн - 2/3 частки страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. 26 лютого 2020 року позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 73296,00 грн.
Позивач  вважає, що відповідач невірно провів розрахунок страхового відшкодування та безпідставно зменшив розмір всіх виплат на 50% .
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 18778,50 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; 4441,50 грн страхового відшкодування понесених витрат на поховання; 50076,00 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, а всього 73296,00 грн. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - Мамедова І.Р. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вимоги п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (далі - Закон), згідно якого у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Взаємопов`язаність та сукупність дій у завданні шкоди позивачу, визначається порушенням пішоходом   ОСОБА_3  Правил дорожнього руху, що мають причинно-наслідковий зв`язок з настанням ДТП та  керування водієм ОСОБА_2 автомобілем, як джерелом підвищеної небезпеки. Дані обставини встановлені постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 29 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 , котра загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18.08.2019 на 35 км а/д Київ-Одеса в напрямку м. Одеса за участю транспортного засобу марки «RENAULT ТRАFІС» д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті чого, остання отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла у лікарні.
Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області від 29.11.2019 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в діях водія ОСОБА_2 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6790968 від 15.11.2018, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 200000,00 грн.
28 листопада 2019 року позивач направив ПАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування з яких: 1/4 частки страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою чоловіку загиблої в розмірі 12519,00 грн, 8883,00 грн - страхового відшкодування витрат на поховання, 25038,00 грн - 2/4 частки страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою двом неповнолітнім дітям загиблої та 100152,00 грн - 2/3 частки страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника
26 лютого 2020 року на банківські реквізити представника ОСОБА_1 відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 73296,00 грн. 
ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 28 квітня 2004 року. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_5 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності. Суд вважав, що позивач з урахуванням положень ст. 1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, оскільки на час смерті, ОСОБА_3 мала на утриманні двох дітей. Щодо моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для зменшення моральної шкоди відсутні, оскільки у випадку, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язані в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Такі висновки суду є правильними виходячи з наступного.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
       За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
        Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
       Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).
За вимогами статті 3 Закону  обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).
За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Відтак, положення зазначеної норми Закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог вказаного Закону.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі  № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18).
З огляду на наведенерозмір страхового відшкодування на користь позивача та неповнолітніх дітей повинен визначатись страховиком без поділу розміру заподіяної шкоди на водія ОСОБА_2 , відповідальність якого була застрахована та пішохода ОСОБА_3 , а тому доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача в цій частині, є безпідставними. 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно пункту 23.1 статті 23 Закону  шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом на день настання страхового випадку.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди смертю потерпілого має низку особливостей.  Зокрема, така особливість полягає у тому, що будь-яке діяння, яким завдається шкода ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки,  презюмується протиправним.  
Що стосується причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням і завданою шкодою, як на тому наполягає сторона відповідача, то цей зв`язок також є специфічним у даному деліктному зобов`язанні.  Вина заподіювача шкоди у випадках, коли така шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки, не враховується, відшкодуванню підлягають витрати на поховання незалежно від вини особи, яка завдала цю шкоду. При цьому слід зауважити, що моральна шкода також відшкодовується незалежно від вини заподіювача, а її розмір визначений в Законі України  «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.
Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату  в порядку, передбаченому ст. 27 Закону України  «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто здійснити відшкодування  витрат на поховання та моральної шкоди.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що при відшкодуванні витрат на поховання шкода відшкодовується у повному обсязі, незважаючи на наявність вини потерпілого у будь-якій формі. В зв`язку з цим, суд прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем безпідставно не   виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 50% витрат на поховання в сумі  4 441 грн 50 коп. 
Вирішуючи питання розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд врахував документально підтверджені витрати на поховання та обґрунтовано стягнув на користь   ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 4 441 грн. 50 коп.
Також суд першої інстанції з врахуванням наведених вимог закону та обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність  підстав для стягнення з  відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою позивачу, неповнолітній доньці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітній доньці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 18 778,50 грн та недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 50 076, 00 грн. 
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1     про стягнення суми страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілої ОСОБА_3 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у розмірі  73 296 грн є обґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до правильного  висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 .
     Рішення суду  відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
Доводи апеляційної скарги щодо не об`єднання в одне провадження цієї справи зі справою № 279/5389/20 за позовом матері загиблої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 до страховика про стягнення страхового відшкодування є безпідставними, оскільки з урахуванням положень ст.188 ЦПК України це є правом, а не обов`язком суду.         Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених  ст.375 ЦПК України.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону. 

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - Мамедової Інги Русланівни залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2021 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного судового рішення 04 серпня 2021 року.

Головуючий 

Судді