ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року 
м. Київ

справа №  906/905/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:
позивача - Приватного підприємства "Автомагістраль" (далі - ПП "Автомагістраль", позивач, скаржник) - не з`явився,
відповідачів:
1) Служби автомобільних доріг Житомирської області (далі - Служба автодоріг, відповідач-1) - не з`явився, 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Німецьке підприємство "Автострада" (далі - ТОВ "Автострада", відповідач-2) - Жигалюк Ю.С. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу ПП "Автомагістраль"
на рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2021 (головуючий - суддя Тимошенко О.М.) та
постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 (головуючий - суддя Миханюк М.В., судді: Коломис В.В., Саврій В.А.) 

у справі №906/905/20
за позовом ПП "Автомагістраль"
до Служби автодоріг, ТОВ "Автострада"
про визнання недійсними процедури публічних закупівель та договору. 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ПП "Автомагістраль" звернулось до суду з позовом до відповідачів про визнання  недійсними результатів процедури закупівлі та договору на закупівлю робіт ДСТУ.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що процедура закупівлі відбулася із порушеннями вимог Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки тендерна пропозиція учасників конкурсу не відповідала умовам тендерної документації. Визнання недійсними результатів процедури закупівлі є підставою для недійсності укладеного за наслідками такої процедури договору.

2.    Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанов суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.01.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2021, у задоволені позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з судовими рішеннями, ПП "Автомагістраль" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 у справі № 906/905/20; прийняти нове рішення, яким позов ПП "Автомагістраль" задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме статтю 18 Закону України "Про публічні закупівлі" та частину першу статті 16, частину третю статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та порушили норми процесуального права, а саме частину п`яту статті 236, підпункт 5 частини четвертої статті 238, підпункт "в" пункту 3 частини першої статті 282 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). При цьому скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5. Позиція інших учасників справи 
5.1.  У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Автострада" заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 

5.2. Відзив від Служби автодоріг на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Служба автодоріг (замовник) в електронній системі публічних закупівель "Рrоzоrrо" 13.02.2020 оприлюднила оголошення про проведення закупівлі                                №UА-2020-02-13-002645-b за процедурою відкриті торги, предметом якої визначено: ДСТУ Б Д. 1.1 -1:2013. Реконструкція автомобільної дороги загального користування державного значення М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів - Подільський (через м. Вінницю) на ділянці км 29+483 - км 35+483, Житомирська область.

6.2. Згідно з протоколом розгляду тендерних пропозицій для участі у закупівлі подано тендерні пропозиції: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ростдорстрой" (далі - ТОВ "Ростдорстой"), ВАТ "ДБТ №4 м. Брест", ТОВ "Автострада", ПП "Автомагістраль".

6.3. За результатами розгляду поданих тендерних пропозицій на відповідність технічним вимогам, визначеним у тендерній документації, та відповідність учасників кваліфікаційним критеріям, Служба автодоріг відповідно до протоколу №85 від 10.04.2020 допустила до аукціону ТОВ "Автострада", ПП "Автомагістраль" та ВАТ "ДБТ № 4 м. Брест", а пропозицію ТОВ "Ростдорстой" відхилила.

6.4. ТОВ "Автострада" 15.04.2020 подало скаргу №UA-2020-02-13-002566-b.b5 щодо порушення замовником порядку проведення процедури закупівлі, в якій просило зобов`язати Службу автодоріг скасувати рішення про допущення до аукціону тендерної пропозиції ПП "Автомагістраль".

6.5. Постійно діюча адміністративна колегія Антимонопольного комітету України з розгляду про порушення законодавства у сфері публічних закупівель прийняла рішення №8555-р/пк-пз від 04.05.2020, яким зобов`язано Службу автодоріг скасувати рішення про допущення до аукціону тендерної пропозиції ПП "Автомагістраль".

6.6. Протоколом №102 від 13.05.2020 внесено зміни до протоколу №85 від 10.04.2020 розгляду тендерних пропозицій на закупівлю ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013. Реконструкція автомобільної дороги загального користування державного значення М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів - Подільський (через м. Вінницю) на ділянці км 29+483 - км 35+483, Житомирська область (45233000-9. Будівництво, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг) на підставі рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду справ про порушення законодавства у сфері публічних закупівель за №8555-р/пк-пз від 04.05.2020, яким замовник відхилив тендерну пропозицію ПП "Автомагістраль".

6.7. За результатами електронного аукціону від 22.06.2020, переможцем процедури закупівлі визнано ТОВ "Автострада" з ціною пропозиції - 166 235 895,00 грн з ПДВ, що підтверджується протоколом засідання тендерного комітету Служби автодоріг у №160 від 22.06.2020.

6.8. Службою автодоріг та ТОВ "Автострада" 07.07.2020 укладено договір №61 на закупівлю робіт ДСТУ БД. 1.1-1:2013. Реконструкція автомобільної дороги загального користування державного значення М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський (через м. Вінницю) на ділянці км 29+483 - км 35+483, Житомирська область (45233000-9. Будівництва, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг).

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 25.05.2021 для розгляду касаційної скарги ПП "Автомагістраль" у справі №906/905/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюк І.М., Колос І.Б. 

Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2021 відкрито касаційне провадження у справі №906/905/20 за касаційною скаргою ПП "Автомагістраль" на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

09.08.2021 до Верховного Суду надійшли заяви від Служби автодоріг та ТОВ "Автострада" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 10.08.2021 у зв`язку з перебуванням судді Колос І.Б. у відпустці призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №906/905/20, відповідно до якого визначено склад колегії суддів:                        Малашенкова Т.М. (головуючий), Бенедисюк І.М., Селіваненко В.П.

Ухвалами Верховного Суду від 11.08.2021 заяви Служби автодоріг та ТОВ "Автострада" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. 

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними процедури публічних закупівель та договору.

8.2. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.3. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, посилаючись на рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду справ про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №8555-р/пк-пз від 04.05.2020 та №11302-р/пк-пз від 09.06.2020 виходив з того, що відхилення тендерної пропозиції позивача під час тендерної закупівлі, виключає можливість реалізації прав ПП "Автомагістраль" на захист шляхом визнання недійсними результатів процедури закупівлі №UА-2020-02-13-002645-b та договору №61 від 07.07.2020, оскільки право позивача при визначенні переможця процедури закупівлі не порушене так як він не був учасником аукціону, тому задоволення позову не призведе до захисту прав позивача, які він вважає порушеними.

Суди попередніх інстанцій також зазначили, що в матеріалах тендерної закупівлі №UА-2020-02-13-002645-b немає доказів оскарження рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду про порушення законодавства у сфері публічних закупівель за №8555-р/пк-пз від 04.05.2020 в судовому порядку. Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що позивач звертався до Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України зі скаргою щодо порушення замовником порядку проведення процедури закупівлі, проте, рішенням №11171-р/пк-пз від 05.06.2020 було припинено розгляд скарги ПП "Автомагістраль" від 18.05.2020 №UA-2020-02-13-002645-b.c7, оскільки вона була подана із порушенням строків подання такої скарги.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що позивач, зважаючи на відхилення його тендерної пропозиції, що позбавило його подальшої участі в тендерній закупівлі, обрав таку модель поведінки, яка полягала не в оскарженні рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України, яким було встановлено невідповідність його пропозиції умовам тендерної документації, а звернувся до суду з позовом про невідповідність тендерної документації інших учасників конкурсу, зокрема, в даній справі переможця торгів - відповідача-2 та визнання недійсним процедури закупівлі і договору. Саме тому, колегія суддів зазначила, що відхилення тендерної пропозиції позивача під час тендерної закупівлі, виключає можливість реалізації прав на захист визнання результатів процедури №UА-2020-02-13-002645-b та визнання недійсним договору №61 від 07.07.2020, оскільки право позивача при визначенні переможця процедури закупівлі не порушене.

Скаржником зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовано.

8.4. Так, частинами першою - другою статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Враховуючи встановлені судами обставини у справі та наведене у цій постанові, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Така правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №903/857/17, від 28.05.2020 у справі №917/750/19.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави [пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява №38722/02)].

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Близькі за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

Як убачається зі змісту позовних вимог, ПП "Автомагістраль" зазначає про невідповідність тендерної документації учасників конкурсу ВАТ "ДБТ №4 м. Брест" та ТОВ "Автострада", що на його думку є підставою для визнання недійсним процедури закупівлі і договору. При цьому, як установлено судам попередніх інстанцій на виконання відповідного рішення Антимонопольного комітету України, яким було встановлено невідповідність пропозиції позивача умовам тендерної документації, замовник відхилив тендерну пропозицію ПП "Автомагістраль", що позбавило його подальшої участі в тендерній закупівлі. 
Через відхилення тендерної пропозиції під час тендерної закупівлі ПП "Автомагістраль" виключено зі складу учасників, які мають право брати участь у спірному тендері, а отже, зазначене унеможливлює порушення його прав та охоронюваних законом інтересів у зв`язку з прийняттям рішень, дій чи бездіяльності замовника. Тобто, право позивача при визначенні переможця процедури закупівлі не порушене (задоволення позову не створює для позивача будь-якого права), а тому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не є ефективним.

У цій справі позивач оспорює процедуру проведення тендерної закупівлі та укладений за її наслідками договір як заінтересована особа у розумінні частини третьої статті 215 ГПК України, не будучи стороною цього договору. 

Верховний Суд зазначає, що вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (Така ж правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Враховуючи відхилення тендерної пропозиції ПП "Автомагістраль" на підставі рішення Антимонопольного комітету України, яке не оскаржене позивачем, оскарження процедури закупівлі позивачем містить формальний характер, оскільки не призведе до відновлення порушеного, на його думку скаржника, права та інтересу.

Таким чином, Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та/чи порушень норм процесуального права під час ухвалення оспорюваних рішень, а тому висновки судів про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованими, враховуючи умови конкретних правовідносин, які виникли у цій справі, а також фактично-доказової бази.

8.5. Верховний Суд зазначає, що підставою касаційного оскарження у даній справі є пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

З урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин та підстав відмови у задоволенні позовних вимог, у Верховного Суду відсутні підстави для надання правового висновку щодо застосування вказаних скаржником норм матеріального права у подібних правовідносинах.

8.6. Касаційний господарський суд приймає до уваги доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та відповідають нормам матеріального і процесуального права. 

8.7. Верховний Суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи касаційної скарги  стосуються питань, пов`язаних з встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній. Так, у касаційній скарзі скаржник, зазначаючи про неправильне застосування норм матеріального права, застосовує та оперує понятійними категоріями "обставини справи" і "докази у справі", порушуючи питання, пов`язані із встановленням обставин справи та оцінкою відповідних доказів, що не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту", повноваження якого визначені у статті 300 ГПК України. 

Перевірка відповідних доводів (аргументів) перебуває поза визначеними цією статтею межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.8. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом "res judicata", базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано. 

8.9. Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.2. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову. 

9.3. З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ПП "Автомагістраль" без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без  змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

10. Судові витрати

10.1. Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Автомагістраль" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 у справі №906/905/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                           Т. Малашенкова 

Суддя                                                                                           І. Бенедисюк

Суддя                                                                                           В. Селіваненко