ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/10664/18  Номер провадження 22-ц/814/1290/21	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.
Секретар: Яковенко В.С.

за участю: позивача –  ОСОБА_1 , представника позивача – адв. ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2021 року (повний текст складено 07.03.2021 року)
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_4 , яка за життя була власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 .
При цьому, 23.08.2017 року між ОСОБА_3 , відповідачем (онукою) та її бабусею ОСОБА_4 , яка також є матір`ю позивача ОСОБА_1 , був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки цього житлового будинку. Вважала, що даний договір був укладений незаконно; відповіда,ч зловживаючи довірою бабусі, а також поганим станом її здоров`я, обманула її. Зауважує, що від ОСОБА_4 позивач знає про те, що померла (продавець) ніяких грошових коштів, відповідно до вказаного договору, не отримувала.
З урахуванням наведеного прохала визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23.08.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., зареєстрований в реєстрі за №№3242, 3243, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на об`єкт нерухомості - 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,7кв.м, житловою площею 59,4кв.м.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 від 23.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., залишено без задоволення.

Вказане рішення оскаржив позивач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що договір купівлі-продажу фактично був безгрошовим, оскільки жодних коштів ОСОБА_4 від відповідача за продаж 1/2 частки належного їй житлового будинку не отримала. При цьому, у 2018 році ОСОБА_3 фактично виселила свою бабусю - ОСОБА_4 з житла, та остання була змушена переїхати до сина позивача ОСОБА_5 , оскільки не могла самостійно пересуватись та обслуговувати себе. Наведене підтвердили свідки.
Вважає, що вона є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_4 , саме на майно, яке було незаконно відчужено відповідно до оспорюваного договору від 23.08.2017 року, окрім того, вона також є спадкоємцем за законом. Проте, внаслідок шахрайських дій відповідача та нотаріуса ОСОБА_6 позивачу було завдано збитків, внаслідок втрати – незаконного відчуження, спадкового майна.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити з зазначених у ній підстав.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та убачається з матеріалів справи,  ОСОБА_4 , якій за життя на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , була матір`ю позивачки ОСОБА_1 та бабусею відповідача ОСОБА_3 . При цьому, також установлено, що позивач є рідною матір`ю відповідача (а.с.13-14).

12.05.1992 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження – належну їй частку житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 (позивачу) (а.с.11).
У подальшому, 23.05.2014 року ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_3 (відповідач), (а.с.58).

23.08.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (відповідач, онука продавця) укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., реєстровий № 3242 та 3243.
У зв`язку з вадами зору, тремором рук та похилим віком ОСОБА_4 за її дорученням, після прочитання тексту договору вголос, договір купівлі-продажу від імені продавця підписав ОСОБА_7 .
Відповідно до п.3 договору, продаж об`єкту нерухомості вчинено за 44950,00грн, які сплачені покупцем продавцю повністю до підписання цього Договору (а.с.9-10).

Згідно актового запису №1857, складеного Кременчуцьким МВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 30.07.2018 року, а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між відповідачем та її бабусею ОСОБА_4 існували добрі родинні стосунки. При цьому, при нотаріальному посвідченні правочину продавець усвідомлювала значення своїх дій і керувала ними, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності; протилежного, належними та допустимими доказами не встановлено.
Відтак, оскільки доказів того, що спірний договір купівлі-продажу був укладений під вливом обману, внаслідок навмисного введення в оману покупцем (відповідачем) продавця, позивачем не надано, окрім того, позивач не є стороною оспорюваного правочину, відтак, не може стверджувати про невиконання сторонами умов договору, зокрема, щодо його оплатності, у задоволенні даного позову було відмовлено.

Такий висновок суду в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови щодо визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Виходячи зі змісту 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним , якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першої статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша стаття 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. 
У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення .
Аналогічна правова позиція була викладена у Постанові Верховного Суду від 28.08.2019 року у справі № 753/10863/16-ц, провадження № 61-34575св18.

Вирішуючи даний спір, суд правильно виходив із того, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23.08.2017 року договір купівлі-продажу відповідає положенням ЦК України, складений у письмовій формі, на відповідному бланку, є нотаріально посвідченим та підписаний сторонами (від імені продавця підпис поставила уповноважена на те особа).

Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обгрунтованості в межах доводів апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції виходить з того, що, оскільки продавець ОСОБА_4 не була визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною, мала право на укладення оспорюваного правочину, який має визначену законом письмову форму та посвідчений нотаріально, його зміст був зачитаний уголос, схвалено продавцем та підписано від її імені ОСОБА_7 (доказів протилежного суду не надано), та був зареєстрований у встановленому законом порядку (за реєстровим №3242,3243), доказів введення продавця в оману матеріали справи не містять, відтак, підстав для визнання його недійсним не встановлено.

Особистий підпис (за довіреністю) продавця у договорі купівлі-продажу свідчить про її вільне волевиявлення та відповідність її волі розпорядженню про продаж належної їй 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Справжність підпису від імені продавця ОСОБА_4 у договорі від 23.08.2017 року не спростовано на підставі належних та допустимих доказів.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 23.08.2017 року був укладений з волі ОСОБА_4 та був спрямований на реальне настання юридичних наслідків – передачу майна та оплатність договору. 
При цьому, посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 жодних коштів за належну ії частку у спірному майні при здійсненні його продажу не отримувала, колегія суддів оцінює критично за недоведеності такого твердження та з урахуванням реальності договору купівлі-продажу, як правочину. Окрім того, пунктом 3 спірного договору визначено, що кошти в сумі 44950,00грн, сплачені покупцем продавцю повністю до підписання цього Договору (а.с.9-10). Доказів протилежного суду не надано. Також, свідком, допитаним в суді першої інстанції, ОСОБА_7 підтверджено передачу грошових коштів продавцю у визначеній сумі, що також вказує на відсутність омани продавця з боку покупця в момент вчинення правочину. Окрім того, допитаними в суді першої інстанції свідками підтверджено гарні родинні стосунки відповідача з ОСОБА_4 .

Таким чином, місцевим судом було належно оцінено надані сторонами докази та пояснення свідків, та, за відсутності доказів визнання заповідача недієздатним чи обмежено дієздатним, доказів здійснення на нього фізичного чи морального впливу, омани, при укладенні спірного правочину, вірно було зазначено про недоведеність позовних вимог.
Обставини та докази, на які посилається позивач на підтвердження своїх доводів про недійсність договору купівлі-продажу від 23.08.2017 року, у повній мірі перевірені судом першої інстанцій та правомірно відхилені.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2021 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

                                                                       О.В. Чумак