П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  713/931/21                                         Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кибич І.А.   
          Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
13 липня 2021 року                                                                                м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, поліцейського сектору реагування патрульної поліції Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області Шородок Олександра Миколайовича про визнання незаконної та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління  Національної поліції в Чернівецькій області,  полі цейського сектору реагування патрульної поліції Вижницького РВП   ГУНП в Чернівецькій області Шородок Олександра Миколайовича, про визнання незаконної та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20.05.2021 позов задоволено: постанову поліцейського СРПП Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області Шородок Олександра Миколайовича серії ГАА №426708 від 22.04.2021 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення відносно ОСОБА_1 , адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 ч.2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 170,00 гривень, - скасовано. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1   провадженням закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 ч.2  КУпАП.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з відеозапису вбачається відсутність у позивача маски, в том числі на обличчі. 
Вказує, що аналізуючи відео та зроблене фото в сукупності вбачається, що це є одна і та ж сама особа – позивач, оскільки чітко видно повне співпадіння рис обличчя та елементів одягу. Крім того, на задньому плані фото спостерігаються наступні елементи: каса, платіжний термінал, полиці з товаром, що відповідає місцю вчинення правопорушення (магазин). Вказане фото позивача не могло бути зроблене поліцейським в будь-який інший день та час, в будь-якому іншому місці, ніж у день винесення оскаржуваної постанови.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 22 квітня 2021 року поліцейським СРПП Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області сержантом поліції Шородок О.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення  Серія ГАА №426708 від 22.04.2021 року. Зі змісту постанови вбачається, що 22.04.2021 о 11 год. 46 хв., ОСОБА_1 перебував в громадському приміщенні, а саме в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що в АДРЕСА_1 , без засобів індивідуального захисту, а саме респіратора, захисної маски, в тому числі самостійно виготовлених, що закривали б рот та ніс, чим порушив п.п.1 п.2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 ч.2 КУпАП.  До ОСОБА_1 інспектором поліції застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн. 
Вважаючи протиправною постанову у справі про адміністративне правопорушення від 22.04.2021, позивач  звернувся із зазначеним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що об`єктивних доказів, які б з достовірністю підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суду не надано, досліджені судом докази не дають можливості «поза розумним сумнівом» зробити однозначний висновок про вчинення та наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП.
Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 29 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.
З 12 березня 2020 року по 31 квітня 2021 року на усій території України встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України).
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 року № 1000-IX статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, відповідно до якої перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 170 до 255 грн.).
Надано право розглядати справи про дотримання цих протиепідемічних заходів виконавчим комітетам сільських, селищних, міських рад, а також Національній поліції, органам державної санітарно-епідеміологічної служби.
Окрім цього, пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено заборони, порушення яких призводить до притягнення до відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, за приписами ч.2 статті 44-3 КУпАП на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських місцях, будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою адміністративну відповідальність і стягнення. 
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.
За змістом статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Із змісту ст.247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису     чи     засобів     фото -     і     кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).
Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем карантинних обмежень.
Згідно постанови серії ГАА №426708 від 22.04.2021 вбачається, що 22.04.2021 о 11-46 год. було виявлено ОСОБА_1 , який перебував у громадському приміщенні, а саме в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться в АДРЕСА_1 , без засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, чим порушив вимоги п.п.1) п.3 Постанови 1236 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.
При цьому, ознайомившись із матеріалами справи та даючи правову оцінку обставинам справи, зазначених у постанові по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА №426708 від 22.04.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , судом встановлено, що на підтвердження правомірності прийнятого рішення суду відповідачем надано відеозапис з матеріалами відеофіксації з нагрудної камери інспектора поліції, однак такі не можуть бути враховані судом як належний доказ вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 44-3 КУпАП, оскільки надане відео не відображає відомостей про вчинення ОСОБА_1 порушень карантинних вимог, адже позивач не перебував в громадському приміщенні, а лише спілкуючись із поліцейськими перебував без маски у салоні автомобіля Опель Вектра, д/н НОМЕР_1 .
Разом з тим, з наданої відповідачем фотокопії не можливо встановити час, дату та місце коли вона зроблена. Дана фотокартка не містить достатніх даних на підставі яких можливо ідентифікувати особу, яка зображена на фото, а тому відповідно до  ст.ст.73, 74 КАС України є неналежним та недопустимим.
Доводи апелянта про те, що відео та зроблене фото в сукупності вбачається, що це є одна і та ж сама особа – позивач, оскільки чітко видно повне співпадіння рис обличчі та елементів одягу, не підтверджують перебування ОСОБА_1 в громадському місці, приміщенні магазину без засобів індивідувального захисту. 
Тобто доказів, які б могли бути визнані судом належними та допустимими на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення суду не надано та таких не містить оскаржувана постанова.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за зазначених обставин постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися такою, що відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно дост. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області залишити без задоволення, а  рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.