Справа № 344/6685/21 
Провадження № 22-ц/4808/1298/21 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Девляшевського В.А., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2021 року, у складі судді Кіндратишин Л.Р., у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн та аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн до досягнення сином – ОСОБА_4 трьох років.
Позов мотивувала тим, що 16 лютого 2016 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у виконкомі Бабченської сільської ради, від шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 15 квітня 2021 року фактичні сімейні стосунки між сторонам припинені, спільне господарство не ведеться, діти залишились проживати з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . На момент подання позову у Івано-Франківському міському суді розглядалася справа про розірвання шлюбу між сторонами.
Позивачка вказувала, що вона не працює, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Її єдиним доходом є виплати держави по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Цих коштів недостатньо для повноцінного проживання. У зв`язку зі складним матеріальним становищем потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача.
Зазначала, що відповідач офіційно працює за кордоном у Російській Федерації та отримує заробітну плату еквівалентну 25 000 грн, тому просила стягувати з нього аліменти на утримання дітей по 4000 грн на кожну дитину та на її утримання до досягнення сином трьох років по 2000 грн щомісячно.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2021 року позов задоволено частково. 
Ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повнолітня, починаючи з 28 квітня 2021 року та аліменти на утримання ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісячно, до досягнення сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 28 квітня 2021 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із  ОСОБА_1 908 грн судового збору в дохід держави.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суд не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Зазначає, що 16 лютого 2016 року уклав шлюб з ОСОБА_7 , у них з позивачкою народилось двоє дітей дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 . Він завжди утримував сім`ю та своїх дітей, витрачав кошти не лише на щоденні потреби сім`ї, а також на придбання та ремонт власної квартири, меблів та побутової техніки. Також витрачав кошти на потреби і побажання дружини.
З червня 2018 року по травень 2021 року працював на заробітках в Російській Федерації в складних умовах крайньої півночі на підприємстві ТОВ «ПВП «АБС» вахтовим методом.
З 14 вересня 2020 року по 21 березня 2021 року перебував на заробітках в Російській Федерації та не мав можливості приїхати у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень, але перераховував на карту дружини зароблені кошти, за цей період переказав їй кошти на загальну суму 4500 доларів США.
Зазначені позивачкою обставини не відповідають фактичним обставинам, оскільки апелянт не позбавлений батьківських прав, повністю утримує своїх дітей.
Позивачка стверджувала, що діти повністю знаходяться на її утриманні, що суперечить її власним твердженням про те, що самостійних доходів окрім соціальних виплат на дітей вона не має. Однак позивачка долучила скриншоти грошових переказів в різних сумах в доларах США та зазначила, що дані кошти їй на утримання дітей переказав відповідач.
Вважає, що за останні шість місяців позивачка отримала від апелянта 4500 доларів США, що становить орієнтовно 120000 грн та є достатньою сумою для потреб дітей.
Зазначає, що з 15 квітня 2021 року діти проживають з батьками дружини в АДРЕСА_1 , в будинку матері позивачки, де немає відповідних безпечних та комфортних умов для їх проживання. Дружина проживає в квартирі сторін у місті Івано-Франківськ, ніде не працює, дітьми не займається.
Апелянт має намір самостійно фінансувати потреби своїх дітей, контролювати фінансові витрати на їх потреби або відкрити депозитні рахунки в банківській установі чи подарувати їм нерухоме майно для забезпечення їхнього майбутнього. Питання аліментів на дітей може бути вирішено в досудовому порядку шляхом укладання нотаріальної угоди. 
Зазначає, що позивачка не надає жодних доказів на підтвердження того, що діти проживають з нею, або що вона намагалась дійти з відповідачем домовленості щодо утримання дітей.
У зв`язку зі звільненням відповідач не матиме можливості сплачувати аліменти у розмірі заявленому позивачкою.
Визнання представником відповідача у судовому засіданні позову частково, а саме аліментів в розмірі по 2000 грн на дітей та 1000 грн на дружину, не відповідає волі ОСОБА_1 , його інтересам та обумовленою між ним та адвокатом позицією. 
Апелянт просить скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.
Представник ОСОБА_2 адвокат Задна Р.Є. подала відзив на апеляційну скаргу. Апеляційну скаргу не визнає, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.
Зазначає, що тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною здоровою людиною.
Вважає, що відповідачем визнається факт не проживання з позивачкою, а також те, що неповнолітні діти проживають весь цей час з позивачкою (чи на його думку з її батьками), проте ним не надано жодних доказів щодо утримання своїх дітей з 08.04.2021 року по цей час, що можна розцінювати як тривале ігнорування своїх батьківських обов`язків.
Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що  обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховуючи інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, ухвалив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення кожною дитиною повноліття. Враховуючи потреби позивача та те, що їх спільні з відповідачем діти проживають разом з матір`ю, остання не в змозі працевлаштуватися, так як доглядає за дитиною, що не досягла трирічного віку, її доходів не достатньо для самостійного утримання, відповідач є працездатною особою, а тому може надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років, а також зважаючи на позицію представника відповідача, суд ухвалив стягувати аліменти на утримання позивачки в розмірі 1000 грн.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 2 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Суд визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн на дитину врахував принцип найкращого забезпечення інтересів дітей та положень статті 182 СК України щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Ухвалюючи рішення в частині стягнення аліментів на дружину, суд першої інстанції правильно встановив наявність всіх юридичних складових для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед його дружиною, а саме, дитина, яка не досягла трирічного віку проживає з нею; відповідач є працездатною людиною, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу матері своїх дітей.
Посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги той факт він не працює, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не дають підстав для висновку, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей та дружини. Відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, інших утриманців не має.
Доводи апелянта про те, що він матеріально утримує дітей, що підтверджується долученими до матеріалів справи роздруківками транзакцій про переказ коштів, свідчить про те, що відповідач отримував дохід, достатній щоб допомагати своїй сім`ї у вказаному ним розмірі.
       Водночас не є предметом розгляду у даній справі питання про визначення місця проживання дітей. 
       Крім того, сторони не позбавлені права у добровільному порядку вирішити питання щодо їх участі у вихованні та утриманні дітей. 
Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                В.А. Девляшевський
О.О. Томин