Справа № 143/1486/19
Провадження № 22-ц/801/1576/2021
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року	Справа № 143/1486/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №143/1486/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини на земельну ділянку,
за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1  - адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року повний текст якого складено  30 квітня 2021 року, ухвалене ускладі судді Бойка А.В.
ВСТАНОВИВ:

В грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Погребищез позовом нського районного суду Вінницької області до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини на земельну ділянку.
Свої вимоги позивачка мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після смерті матері протягом шести місяців вона до нотаріальної контори не зверталася, оскільки не знала, що мати заповітом від 19.02.2007 належну їй земельну ділянку (земельний пай) заповіла сестрі позивачки ОСОБА_2 . Про існування заповіту на земельну ділянку вона дізналася лише у листопаді 2019 року. 
Позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, яка має інвалідність 3 групи з дитинства (повна глухонімота), має намір вказане майно успадкувати, однак через пропуск вказаного строку, в теперішній час не має можливості прийняти спадщину померлої.
Вважає, що те, що вона не знала про існування заповіту на земельну ділянку є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а тому просить продовжити їй строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Мишковська Т.М. просить рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним і необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що нотаріус мав обов`язок встановити коло осіб, які мали право на обов`язкову частку в спадщині та за необхідності витребувати від фізичних та юридичних відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, зокрема інформацію про наявність інших спадкоємців першої черги, які мали право на обов`язкову частку, а також інформацію про їх адресу з метою виклику до нотаріальної контори.
06 серпня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 в якому зазначено, що суд першої інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити його без змін а апеляційну скаргу без задоволення. 
Сторони до суду не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином завчасно.
Апеляційний суд переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Плисків Погребищенського району Вінницької області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 05.06.2007 Виконкомом Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с. 5).
Позивачка ОСОБА_1 є рідною дочкою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а. с. 4).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,1982 га, що розташована на території Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області (а. с. 23).
Заповітом від 19.02.2007 ОСОБА_3 земельну ділянку заповіла своїй дочці ОСОБА_2 (а. с. 22).
Як вбачається із матеріалів спадкової справи №216/2007 до майна померлої ОСОБА_3 , у визначений законом строк відповідачка ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері ОСОБА_3 (а. с. 127-130) та оформила свої спадкові права.
Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною 1 ст.1241 ЦУ України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 
Пунктом 19 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у спорах про спадкування» №7 від 30.05.2008 визначено, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Пунктом 24 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24.01.2020 по справі №192/1663/17 зазначив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17, постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та повноті, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачкою не було надано суду безспірних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк.
Позивачка про смерть матері знала та була присутня на її похованні. ЇЇ необізнаність про наявність заповіту, яким мати ОСОБА_3 заповіла належну їй на земельну ділянку сестрі позивачки – відповідачці ОСОБА_2 , не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.
Незнання про існування заповіту та спадкового майна не позбавляло позивачку права звернутись для отримання правової допомоги та відповідних роз`яснень до нотаріуса. 
Зазначені обставини розцінюються судом як недоведеність поважності причин пропуску звернення до суду з даним позовом протягом дванадцяти років з моменту відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та повноті, суд приходить до висновку, що позивачкою не було надано суду безспірних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк.
Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц.
Таким чином, враховуючи, що позивачкою не надані суду докази неможливості її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а також наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення цих дій, суд вважає, що підстави для задоволення даного позову відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.         Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Колегія суддів вважає, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 – адвоката Мишковської Тетяни Миколаївнизалишити без задоволення.
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник