ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 р. 	Справа № 440/4016/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 (головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава) по справі № 440/4016/20
за позовом      ОСОБА_1  
до     Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо виплати ОСОБА_1  щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №397-ХІV з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008);
- зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум)   ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу учасникам бойових дій за 2020 рік відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №397-ХІV з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008) у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
- стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області  на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 750,00 грн. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;
Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області витрати на професійну правничу  допомогу  у сумі 500,00 грн. 
У задоволені іншої частини вимог – відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 р. в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, пов`язану з підготовкою, написанням та поданням апеляційної скарги у сумі 2 000 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір витрат на професійну правничу допомогу без відповідного клопотання відповідача та помилково враховано наявність зразкової справи №440/2722/20 на момент написання позову, в результаті чого зроблено формальний висновок щодо не співмірності розміру витрат витраченому адвокатом часу.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.21р. без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1  є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 11).
Центром у квітні 2020 року виплачено позивачу разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 1390,00 грн (а.с. 27).
У зв`язку з виплатою щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій у меншому розмірі, ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи  позов, суд першої інстанції виходив з того, що Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу  щорічну  разову грошову допомогу до 5 травня  в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком,  а тому визнав протиправною бездіяльність  Центру та зобов`язав нарахувати та виплатити позивачу  зазначену допомогу  в належному розмірі.
При цьому, задовольняючи частково заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вказаної заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 500,00 грн. за безпосереднє складання позовної заяви по справі незначної складності.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 500 грн. 
Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду щодо вирішення питання відшкодування витрат на правову допомогу. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.ч.1,7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом встановлено, що правова допомога в даній справі надавалась адвокатом Маліченком Д.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 06.07.2020 №06/07 (а.с. 9-10).
На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, позивачем до суду надано: договір про надання правничої допомоги від 06.07.2020 №06/07 ; звіт №07/07 про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений  на їх реалізацію, а також, розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом.  (а.с. 8).
Згідно п. 1.1 договору про надання правничої допомоги №06/07 від 06.07.20р. адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу в адміністративній справі за його позовом до Центру про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії;  вартість однієї години роботи адвоката за надання клієнту правничої допомоги, тобто правничих послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав та свобод людини і громадянина, захисту прав та свобод, їх відновленню у разі порушення, становить 900 гривен (п. 4.1 договору); після підписання сторонами даного договору про виконані адвокатом роботи (надані послуги) клієнту надається звіт, а також квитанція з метою оплати клієнтом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) відповідно до п. 4.3 договору (п. 4.2. договору); оплата виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) здійснюється клієнтом на підставі отриманих відповідно до п. 4.2 договору звіту та квитанції, впродовж трьох днів з дня, наступного за набранням законної сили судового рішення, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат шляхом готівкового/безготівкового розрахунку (п.4.3 договору). 
Згідно звіту №07/07 загальна вартість наданих послуг складає 3 750,00 грн. з розрахунку погодинної ставки за надані послуги, де вартість однієї години становить 900 грн. та складається з: проведення юридичної консультації клієнту стосовно звернення до суду з позовом до Центру -  30 хв. – 450 грн.;  складання позовної заяви  - 220 хв.- 3 300 грн., що разом складає 250  хв. – 3 750,00 грн. 
Позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 3 750,00 грн., проте судом першої інстанції, заява задоволена частково та стягнуто на користь позивача 500,00 грн. з врахуванням того, що дана справа є незначної складності, розглянута судом у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, даний спір відповідає ознакам зразкової справи №440/2722/20, а тому розмір заявлених витрат на правову допомогу є неспівмірним з виконаною адвокатом роботою.
Як вірно зазначив суд першої  інстанції, що справи про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, де відповідачем є Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не є складними.  Водночас це не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.
Навіть у справах незначної складності та у справах, де розмір накладених санкцій є невеликим, особа не може бути обмежена у можливості звернутися за правовою допомогою, а у подальшому до суду для захисту своїх порушених прав.
Разом з тим, вона не може розраховувати, що сума витрачених коштів буде їй відшкодована судом у повному обсязі без урахування вищевказаних обставин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що послуга з написання позовної заяви не потребувала затрат значного часу, оскільки наявна численна судова практика по даній категорії  справ, що спрощувало роботу адвоката при її написанні,  даний спір відповідає ознакам типової справи №440/2722/20,  а за приписами ч. 6 ст. 12 КАС України типові справи відносяться до справ незначної складності.
Крім того, беручи до уваги, що дана справа є справою незначної складності, обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини, не є надто значним, вірним є висновок суду першої інстанції, що час, зазначений у звіті №07/07 як витрачений адвокатом на написання позовної заяви та надання консультації тривалістю 4 години 10 хвилин,  вочевидь не відповідає складності спору, а заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 3 750, 00 грн. є завищеною та неспівмірною із складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
Отже, враховуючи складність та обсяг виконаних адвокатом робіт при складанні даного позову, значення справи для сторони, а також застосування принципу співмірності, колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу в сумі 500,00 грн.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Разом з тим, доводи апелянта стосовно безпідставного зменшення судом розміру витрат на правову допомогу без відповідного клопотання відповідача, колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки у наданому відповідачем відзиві на позов та відзиві на апеляційну скаргу, останній заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, вважаючи, що позивачем не доведено, що витрати на правову допомогу були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того зазначив,  що  Центр є державною установою та фінансується за рахунок коштів обласного бюджету.  тому що фінансування спірної грошової допомоги проводиться за рахунок коштів державного бюджету. 
Оскільки законодавством не визначено в який спосіб має бути висловлена відповідачем не згода із розміром витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що зазначення таких зауважень у відзиві на позов, є свідченням дотримання відповідачем ч. 6 ст.134 КАС України та наявності підстав у суду для зменшення заявлених витрат.
Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на результати розгляду цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача  про стягнення судових витрат за правову допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 грн. 
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 440/4016/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова