Справа № 461/8839/20                                Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/253/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
при секретарі: Бадівської О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради,

ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 жовтня 2020 року він отримав лист депутата Львівської міської ради від 12 жовтня 2020 року, з якого стало відомо, що ТОВ «Спортивний клуб «Сокіл» намагається перешкодити функціонуванню та існуванню скверу по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Спортивний клуб «Сокіл», про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради.
Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскаржуваною ухвалою порушуються його права, оскільки позов пов`язаний із захистом права на земельну ділянку та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що на підтримку ініціативної групи, до якої входив позивач, «Про надання статусу скверу громадського простору за адресою:  АДРЕСА_1 », Львівська міська рада прийняла ухвалу від 21.06.218 №3615 «Про підтримку місцевої ініціативи». Зазначає, що дана територія використовуються мешканцями як зона відпочинку та для її облаштування виділено кошти із місцевого бюджету. Водночас із листа депутата Львівської міської ради від 12.10.2020 отриманого позивачем стало відомо, що ТОВ «Спортивний клуб «Сокіл» намагається перешкодити функціонуванню та існуванню скверу, посилаючись на ухвалу Львівської міської ради від 27 грудня 2007 року № 1478. Просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не з"явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі. 
ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи, однак доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, тому у задоволені заяви про відкладення слід відмовити.
Від ТзОВ «Спортивний клуб «Сокіл» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін (а.с.59-66). 
Зазначає, що на даний час ТзОВ «Спортивний клуб «Сокіл» не отримало в оренду чи власність земельну ділянку площею 1,18 га на АДРЕСА_1 . А відтак, не будучи ні власником, ні користувачем вищевказаної земельної ділянки, третя особа не могла допустити пов`язані з таким володінням порушення цивільних прав чи інтересів позивача.
Оскаржувана у справі ухвала також не являється правовстановлюючим документом, який би посвідчував виникнення права на землю, або документом, який надавав би третій особі право використовувати зазначену в ухвалі ділянку певним способом, або для певних робіт, що порушувало б права позивача у даній справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам повністю відповідає.
Як встановлено судом та матеріалами справи, позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали відповідача № 1478 від 27 грудня 2007 «Про погодження ТзОВ «Спортивний клуб «Сокіл» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ».
Вказаною ухвалою погоджено товариству з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Сокіл» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,18 га на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу з готелем, закладом громадського харчування і офісними приміщеннями з підземними автостоянками за рахунок земель житлової та громадської забудови.
Відмовляючи у відкриття провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За правилами п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у статті 118 ЗК України.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 ЗК України.
З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.
Отже, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.
Відтак - правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.
При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.
Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим.
Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 380/624/16-ц від 17 жовтня 2018 року.
Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач оскаржує рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,яке прийняте таким суб`єктом в межах наданих йому повноважень щодо виконання владних управлінських функцій.
Тому, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.
Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено:28.09.2021. 

Головуючий        
                                               
Судді