Номер провадження: 22-ц/813/6671/21 
Номер справи місцевого суду: 520/7714/18
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сіваченко Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
21 червня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій вона просить визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси 02.04.2018 року, фактично з травня 2017 року відповідач у спірній квартирі не проживає, не несе витрат по сплаті комунальних послуг, наявність реєстрації по квартирі перешкоджає позивачу в здійсненні права власності на квартиру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
- суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони відповідача на підставі заяви, датованої 02.07.2018р., однак відповідач фізично знаходився на судні та виконував професійні обов`язки і не був на території України;
- ОСОБА_1 не може постійно проживати чи користуватись майном, оскільки він є моряком та більшість часу знаходиться у відрядженні; позбавлення його місця реєстрації та права користування житловим приміщенням призведе до порушення усіх принципів права та моралі; також скаржник зазначає, що він приймає активну участь у вихованні сина, але останній час позивач-колишня дружина почала шантажувати його правом побачень з дитиною з метою отримання великих грошових коштів.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_4 на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Сповіщення сторін та заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 14 липня 2021 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
14 липня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшла від ОСОБА_1 заява про перенесення судового засідання, яке вмотивовано тим, що позивач не знаходиться на території України та не може бути присутнім у судовому засіданні, а представник позивача має бути присутнім на іншому судовому засіданні у Суворовському районному суді м. Одеси по кримінальній справі з причин закінчення строків тримання під вартою підзахисного.
Розглянувши вказану заяву, судова колегія дійшла до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. 
Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі. 
Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить. 
Також колегія суддів звертає увагу на те, що заявником ОСОБА_1 чи адвокатом Бродніковою Т.Г. не надано жодного належного доказу того, що вона має бути присутньою на іншому судовому засіданні у Суворовському районному суді м. Одеси, а сам ОСОБА_1 знаходиться за межами території України.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі договору дарування від 29.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., позивач ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу №19731787 від 29.03.2014 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 13-16).
Відповідач ОСОБА_1 у справі являється колишнім членом сім`ї, зокрема чоловіком позивача – ОСОБА_2 , шлюб з яким було розірвано 02.04.2018 року.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.04.2018 року у цивільній справі за №520/15974/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили (а.с. 18-19).
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 19.06.2018р., виданої ОСББ « Вільямса-59-К» у жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані три особи - позивачка ОСОБА_2 (відповідальний власник), ОСОБА_1 – колишній чоловік та ОСОБА_5 син (а.с.17).
Факт не проживання відповідача у спірному житлі підтверджується актом обстеження від 26.06.2018 року, посвідченим ОСББ «Вільямса 59-К», з якого вбачається, що відповідач з травня 2017 року не проживає у кв. АДРЕСА_1 (а.с. 30).
Наявність реєстрації відповідача по спірній квартирі порушує майнові права позивача, оскільки вона змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, які нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
У постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилалався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.
Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що 04 липня 2018 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності. Скаржник посилається, що був у відрядженні, що підтверджується паспортом моряка.
Однак колегія суддів звертає увагу, що паспорт моряку не є належним та допустим доказом відсутності перебування на території України, оскільки у паспорті моряка зазначається дата початку і закінчення контракту.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не є предметом доказування у вказаній категорії справ.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, а тому у відповідача втрачено право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Під час судового засідання у суді апеляційної інстанції позивачем було надано докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 зареєстрований на території Російської Федерації. Вказаний факт ОСОБА_1 не спростовано.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції (відображають позицію скаржника у суді першої інстанції) із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 липня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк