Постанова
Іменем України
 
11 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 215/2218/20
 
провадження № 61-9294св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 
2020 року у складі судді Камбул М. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який окремо проживає від неї.
 
Позов мотивовано тим, що сторони з 25 лютого 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 
2014 року. За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично з моменту розлучення, у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, та почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони ОСОБА_2 . 
 
Всі намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, через які він не може нормально зустрічатися з сином та брати участь у його вихованні.
 
ОСОБА_1 просив зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , визначити позивачу наступні способи участі у вихованні сина: батько має право на побачення п`ять разів на тиждень, з понеділка по п`ятницю з 15-00 год. до 20-00 год. за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування або можливість проведення часу у будь-якому іншому місці; батько має право проводити з сином кожні другі та четверті вихідні дні (субота і неділя) місяця на території фактичного проживання батька або на його розсуд; батько має право на безперешкодне відвідування сина та надання йому допомоги в період його захворювання за місце фактичного проживання; батько має право на спільний відпочинок під час канікул, син проводить з батьком першу частину канікул або на іншу частину канікул за попередньою домовленістю батьків, але в будь-якому разі не менше ніж половину канікул; в день побачення з сином, батько має право забирати дитину з дому, або школи особисто; один раз на рік дозволити забирати сина сумарно на 
20 календарних днів для відвідування дідуся та бабусі, проведення спільного відпочинку з батьком; зобов`язати ОСОБА_2 у разі виїзду сина за межі міста Кривий Ріг повідомляти батька, за 5 календарних днів перед виїздом, про термін від`їзду, місце перебування сина (з детальною інформацією про умови перебування, адресу та контакти для зв`язку, у разі відсутності мобільного зв`язку), яким чином буде організовано харчування сина, детальний маршрут пересування, наявність медичних закладів у тимчасовому місті перебування; зобов`язати 
ОСОБА_2 за два дні до дня зустрічі батька із сином надати батьку точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини; зобов`язати ОСОБА_2 за вимогою батька надавати інформацію про стан здоров`я сина, його навчання та заняття спортом; зобов`язати відповідача спільно з батьком погоджувати вибір спортивних секцій та додаткових навчальних курсів; батько має право на необмежене спілкування з сином особисто, а також засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосередньо фізичного спілкування між батьком та сином, та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року позов задоволено частково.
 
Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді побачень: кожну середу другого і четвертого тижня місяця, з 15-00 год. до 19-00 год., з можливістю забирати дитину з навчального/учбового закладу (у навчальний період) чи з місця проживання/перебування; кожної суботи другого і четвертого тижня місяця з 
10-00 год. до 18-00 год.; кожної суботи і неділі першого і третього тижня місяця, з можливістю залишатися сину у батька з ночівлею з суботи на неділю, з 10-00 год. суботи до 15-00 год. неділі, за згодою дитини; спільного відпочинку ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період літніх канікул до 14 календарних днів, щороку, за згодою дитини, з урахуванням відпустки ОСОБА_1 .
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із прав та інтересів дитини та врахував права батька на спілкування з сином та обов?язок участі батька у вихованні сина.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року в частині визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 у вигляді побачень «кожної суботи другого і четвертого тижня місяця з 10-00 год. до 18-00 год.» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
 
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції 1 000,00 грн.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 у вигляді побачень «кожної суботи другого і четвертого тижня місяця з 10-00 год. до 18-00 год.» та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що задоволення цих позовних вимог буде обмежувати участь матері у спілкуванні та вихованні з сином ОСОБА_4 .
 
В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції та вказав, що належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом апеляційної інстанції не встановлено та відповідачем не доведено.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
31 травня 2021 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 
2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було враховано якнайкращі інтереси дитини. заявник вказує, що матеріали справи не містять рішення органу опіки та піклування щодо вирішення спору, про що також вказано у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17, що не було враховано судами. Заявник також вказує на те, що суди попередніх інстанцій не виявили перешкод у спілкуванні з дитиною.
 
Доводи інших учасників справи
 
02 серпня 2021 року ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 
29 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
 
Зупинено дію рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року до закінчення касаційного провадження.
 
19 липня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи 
 
25 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 45.
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_4 .
 
Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.
 
Відповідно до висновку про підтвердження місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , для його тимчасового виїзду за межі України від 02 вересня 
2019 року, службою у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, встановлено, що дитина зареєстрована та проживає разом із ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Рішенням виконавчого комітету Тернівської у місті ради від 04 вересня 2019 року № 369 затверджено висновок служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради про підтвердження місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 від 02 вересня 2019 року, для його тимчасового виїзду за межі України.
 
Листом Тернівського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області за вих. № 48.6/2-6085 від 
24 липня 2019 року, ОСОБА_1 повідомлено про проведення перевірки по факту звернення ОСОБА_1 до поліції про притягнення до відповідальності 
ОСОБА_2 , яка перешкоджає отриманню інформації про стан здоров`я їхньої дитини, зареєстрованого до ЖЕО № 11855 від 09 липня 2019 року, в ході якої встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися цивільно-правові відносини, та рекомендовано останньому звернутись до суду.
 
Діагностичним висновком за результатами психологічного дослідження 
ОСОБА_4 , який складений дитячим і сімейним психологом ОСОБА_7 після п`яти індивідуальних зустрічей з дитиною з 09 травня 2020 року по 12 травня 
2020 року, встановлено, що своєю сім`єю ОСОБА_3 вважає членів родини, з якими проживає, а саме маму, вітчима, бабусю і дідуся (дідусь на даний час проживає на дачі, але проводить багато часу з ОСОБА_3 ). Надійний емоційний зв`язок у хлопчика встановлений з кожним членом сім`ї, найближчий - з мамою. Про неї відгукується тепло, характеризує маму, як добру, чуйну, ту, що розуміє і піклується. Хворобливі наслідки розлучення не спостерігаються. ОСОБА_3 тепло говорить про батька. За словами хлопчика спілкування з батьком відбувається регулярно, наразі в телефонному режимі. До карантину щонеділі перебував у вихідні дні у тата. Найулюбленішим спільним заняттям є рибалка. Характеризує тата, як добру, справедливу і дещо сувору людину. Емоційний зв`язок з татом надійний. Напруження визивають конфлікти батьків через надмірну турботу тата за ОСОБА_3 . Стиль виховання батька оцінює, як надмірно турботливий, виправдовуючи його: «Він мене дуже любить, тому так багато хвилювань і заборон». У конфліктах батьків займає роль посередника, намагається своїми силами мінімізувати їх. У випадку, якщо батьки не зможуть вирішувати питання щодо виховання ОСОБА_3 самостійно, схильний недоговорювати правду батькові з метою захисту мами. Психо-емоційний стан дитини стабільний.
 
Відповідно до висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 29 липня 2020 року виконком Тернівської районної у місті ради не знаходить вагомих доказів того, що відповідач чинила перешкоди у спілкуванні батька з сином та пропонує наступний спосіб участі позивача, ОСОБА_1 у вихованні дитини: кожну середу другого і четвертого тижня місяця, кожної суботи і неділі першого і третього тижня місяця з можливістю залишатися з ночівлею в суботу.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що після розірвання шлюбу відповідач чинить йому перешкоди в здійсненні ним прав та обов`язків у відношенні їх дитини, а саме: не дає змоги спілкуватися із сином та приймати участь у його вихованні.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в оскаржуваних частинах відповідають.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Згідно статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 
Статтею 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
 
Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Відповідно до статті 153 СК Українимати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
 
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
 
Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 731/171/17 та у Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 237/4742/17.
 
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 1038309, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
 
Згідно з висновком виконкому Тернівської районної у місті ради від 29 липня 
2020 року, виконком пропонує наступний спосіб участі позивача, ОСОБА_1 , у вихованні дитини: кожну середу другого і четвертого тижня місяця, кожної суботи і неділі першого і третього тижня місяця з можливістю залишатися з ночівлею в суботу (т. 1, а. с. 158-161).
 
Суди попередніх інстанцій, встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, врахувавши висновок виконкому Тернівськоої районної у місті ради від 29 липня 2020 року і вимоги статей 157, 158 СК України, дійшли до правильного висновку про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді побачень: кожну середу другого і четвертого тижня місяця, з 15-00 год. до 19-00 год., з можливістю забирати дитину з навчального/учбового закладу (у навчальний період) чи з місця проживання/перебування; кожної суботи і неділі першого і третього тижня місяця, з можливістю залишатися сину у батька з ночівлею з суботи на неділю, з 10-00 год. суботи до 15-00 год. неділі, за згодою дитини; спільного відпочинку ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період літніх канікул до 14 календарних днів, щороку, за згодою дитини, з урахуванням відпустки ОСОБА_1 .
 
При цьому, судами попередніх інстанцій правильно враховано особливості дитини та вік дитини.
 
Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обраний спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.
 
Доводи касаційної скарги про те, що судами не було враховано якнайкращі інтереси дитини є безпідставними та спростовуються висновками судів попередніх інстанцій де чітко вказано та досліджено якнайкращі інтереси дитини.
 
Також є безпідставними аргументи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не виявили перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема, поданою позивачем позовною заявою та Листом Тернівського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області за вих. № 48.6/2-6085 від 
24 липня 2019 року.
 
Колегія суддів визнає неприйнятними аргументи заявника про те, що матеріали справи не містять рішення органу опіки та піклування щодо вирішення спору, про що також вказано у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі 
№ 635/2771/17, що не було враховано судами, оскільки в т. 1 на а. с. 158-161 міститься висновок виконкому Тернівської районної у місті ради від 29 липня 
2020 року, яким виконком пропонує спосіб участі позивача, ОСОБА_1 , у вихованні дитини.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, 
від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року, у нескасованій його частині, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових відсутні.
 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює дію рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення.
 
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року, у нескасованій його частині, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська