ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2021 року                                                                                      Справа № 903/277/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Миханюк М.В. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Мартинюк С.В.
від відповідача: Шумський Б.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вільна Україна-Р" на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 01.06.2021 (суддя Шум М.С., повний текст рішення складено 07.06.2021) у справі № 903/277/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка"
до Приватного підприємства "Вільна Україна-Р"
про стягнення 1 801 721,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" до  Приватного підприємства "Вільна Україна-Р" про стягнення 1801721,71 грн. заборгованості з яких 1700001,00 грн. - штрафу, 101720,71 грн. - пені та 27025,83 грн. судових витрат по справі. 
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № КВ-В3-2-1-1813 від 10.08.2017, наслідком порушення умов вказаного договору стало нарахування останньому штрафу у розмірі 1700001,00 грн. та пені у розмірі 101720,71 грн.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вимоги зазначені в позовній заяві ПП "Вільна Україна-Р" визнав частково. Просив суд зменшити розмір штрафу до 100000,00 грн., а пені до 30000,00 грн. у зв`язку із відсутністю доказів, які б свідчили про заподіяння збитків позивачу та відсутністю у діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання згідно укладеного між сторонами умов договору поставки № КВ-В3-2-1-1813 від 10.08.2017.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 01.06.2021 позовні вимоги ТОВ "Агротехніка" задоволено повністю. Стягнуто з ПП "Вільна Україна-Р" на користь ТОВ "Агротехніка" 1801721,71 грн. заборгованості, з яких: 1700001,00 грн. штрафу, 101720,71 грн. пені та 27025,83 грн. витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме 100000,00 грн. штрафу та 30000,00 грн. пені. Також стягнути з ТОВ "Агротехніка" на користь відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.
Обґрунтовуючи доводи скарги апелянт вказує, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, нарахована сума неустойки за договором поставки № КВ-ВЗ-2-1-1813 від 10.08.2017 року в розмірі 1801721,71 грн. значно перевищує сплачені в якості попередньої оплати позивачем кошти, дана сума є надмірною для ПП "Вільна Україна-Р" та не може бути сплаченою з тих підстав, що відповідачем таки було поставлено товар згідно укладеного між сторонами договору поставки. Вказане підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, видаткової накладної з доказами їх направлення ТОВ "Агротехніка". Однак позивач товар не прийняв мотивуючи тим, що якість поставленого зерна кукурудзи не відповідає умовам якості, які визначені у специфікації № 8 від 27.10.2017 до договору поставки № КВ-ВЗ-2-1-1813 від 10.08.2017. Разом з тим, жодних доказів відмови позивача у отриманні зерна кукурудзи, що поставив відповідач або претензій по кількості та якості зерна матеріали справи не містять. Видаткова накладна на поставлений товар направлена позивачу поштою, проте не підписана ним без жодного письмового обґрунтування. Також зазначає, що позивачу не завдано збитків, не надано жодних доказів їх наявності та розміру. Крім того, у відповідача наявний ряд інших боргових зобов`язань на загальну суму 4625000,00 грн., а стягнення коштів за оспорюваним рішенням суду призведе до неплатоспроможності відповідача. За вказаних обставин вважає, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у зменшенні розміру штрафних санкцій.
Окрім того, представник відповідача адвокат Шумський А.А. листом від 31.05.2021 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні. До клопотання представником відповідача додано довідку від 31.05.2021 № 1671, що підтверджує лікування на денному неврологічному стаціонарі поліклінічного відділення КНП "Іваничівської багатопрофільної лікарні". Однак суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, що на думку апелянта, порушило реалізацію принципу змагальності сторін в судовому процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог, який передбачений Конституцією України, нормами процесуального права, положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Вільна Україна-Р" на рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2021 у справі № 903/277/21. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні.
Від позивача ТОВ "Агротехніка" на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає, що рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2021 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі вимоги відповідача є необґрунтованими. В результаті порушення відповідачем договірних зобов`язань позивач поніс значні збитки, а умовами підписаного договору поставки № KB-B3-2-1-1813 від 10.08.2017 сторони чітко визначили розмір неустойки, що підлягає сплаті постачальником у разі порушення умов укладеного договору.
В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2017 між ПП "Вільна Україна-Р" (постачальник) та ТОВ "Агротехніка" (покупець) було укладено договір поставки № КВ-ВЗ-2-1-1813, відповідно до п.п. 1.1.-1.2. якого постачальник зобов`язується поставляти покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах визначених договором. Поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями. Найменування товару, асортимент, ціна за одиницю товару, та інша інформація вказується у специфікаціях, які підписується уповноваженими представниками сторін, і становлять невід`ємну частину даного договору.                                                                                                                                        
Передача товару покупцеві здійснюється згідно правил "Інкотремс-2010", умови поставки кожної партії товару узгоджуються сторонами в специфікації (п. 2.1. договору).
Крім того, 27.10.2020 між сторонами договору поставки № КВ-ВЗ-2-1-1813 від 10.08.2017 було підписано Специфікацію № 8 на поставку кукурудзи 3 -го класу в кількості 500,00 т. (+ - 10%) за ціною 5666,67 грн./т, на загальну суму 3400002,00 грн. з ПДВ. При цьому визначено, що передача товару покупцеві здійснюється на умовах EXW (Інкотермс-2010) за адресою: Волинська обл., Турійський      р-н, с. Турійськ, вул. Паралельна , 33 товар по даній специфікації повинен бути наданий покупцю в повному обсязі до 01.12.2020, оплата товару по даному договору здійснюється на умовах: - 1 750 000,00 грн. - передоплата коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, 970000,00 грн - оплата коштів після поставки товару в повному обсязі та надання видаткових накладних. 
На виконання умов Договору та Специфікації № 8, ТОВ "Агротехніка" було здійснено на рахунок ПП "Вільна-Україна-Р" попередню оплату товару на загальну суму 1750000,00 грн., що стверджується платіжним дорученням № 10777від 27.10.2020 з призначенням платежу: "Оплата за кукурудзу зг.рах. № 30 від 27.10.2020 в т.ч. ПДВ 20 % - 291666.67 грн.
В пункті 7 Специфікації № 8 від 27.10.2020 до договору сторони визначили, що товар по даній Специфікації повинен бути наданий покупцю в повному обсязі до 01.12.2020. Однак, в супереч умовам Договору та Специфікації, відповідач на визначену дату товар не поставив.
У зв`язку з порушення відповідачем умов укладеного Договору та Специфікації до нього, позивач листом від 18.12.2020 направив претензію з вимогою виконання взятих на себе зобов`язань.
Листом - відповіддю від 29.12.2020 відповідач звернувся до позивача з проханням пролонгувати строки поставки товари до 15.02.2021. Водночас, факт порушення взятих на себе зобов`язань визнав повністю.
В матеріалах справи відсутні докази повернення коштів позивачу та відсутні докази  поставки товару на умовах договору.
Порушення відповідачем взятих на себе договірних зобовязань стало підставою для зверенння ТОВ "Агротехніка" до суду про стягнення з ПП "Вільна-Україна-Р" пені в сумі 101720,71 грн. за період 02.12.2020 по 03.03.2021 та штрафу в сумі 1700001,00 грн.
Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктами 3, 4 ч.1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.
Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Штрафними санкціями у розумінні ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтями 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” від 22.11.1996 (зі змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Судами встановлено та не заперечувалось відповідачем, що останній допустив порушення умов Договору поставки № КВ-В3-2-1-1813 від 10.08.2017 Специфікації № 8 в частині термінів передачі товару.
Пунктом 8.5 Договору сторони передбачили, що за порушення термінів передачі товару постачальник зобовязаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості товару та сплатити штраф у розмірі 50 відсотків від вартості недопоставленого (невчасно поставленого) товару.
Отже, сплата пені та штрафу є договірним зобов`язанням відповідача за порушення ним умов укладеного Договору.
Проведені позивачем нарахування санкцій перевірені за допомогою системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон" та визнані вірними.
Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі відповідач заперечує щодо розміру нарахованих штрафних санкцій та зазначає про можливість її зменшення судом. При цьому, посилається на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Суд апеляційної інстанції, оцінивши доводи відповідача та дослідивши наявність виняткових обставин для зменшення розміру пені з урахуванням наданих документів, вважає правомірною відмову суду першої інстанції у зменшенні розміру неустойки з огляду на недоведеність відповідачем складного фінансового становища, а вказані ним обставини не мають виняткового характеру, що ускладнює виконання останнім своїх договірних зобов`язань. Господарська діяльність здійснюється суб`єктами на власний ризик, не може бути безумовною підставою для зменшення розміру нейстойки.
При цьому, рішення про зменшення розміру пені повинно базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Оцінюючи дії відповідача в частині виконання своїх зобов`язань за договором та з огляду на подані суду першої інстанції докази, судова колегія відмічає, що відповідач завчасно не попереджав контрагента про неможливість виконання поставки в обумовлені строки. Пропозицію про зміну строків поставки вчинено лише після отримання претензії від позивача. Сплачені авансом грошові кошти в добровільному порядку не повернуто. Надані докази поставки зерна кукурудзи не свідчать про належне виконання зобов`язань, оскільки поставка здійснена за спливом трьох місяців після строку виконання, клас зерна не відповідає визначеному у специфікації та розвантаження здійснено не у погодженому місці отримання товару. 
Поряд з цим, згідно поданих позивачем доказів, останній змушений був здійснити закупівлю зерна кукурудзи 3-го класу в іншого товаровиробника за ціною, вищою на 1000,03 грн від обумовленої з відповідачем, що беззаперечно призвело до понесення додаткових фінансових втрат.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із судом першої інстанції, який дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 101720,71 грн. за період з 02.12.2020 по 03.03.2021 та 50 % штрафу в сумі 1700001,00 грн. від простроченої суми та підлягають до стягнення з відповідача згідно п. 8.5 Договору. Докази наявності підстав для зменшення їх розміру в матеріалах справи відсутні.
Відносно тверджень апелянта про порушення судом норм процесуального права, колегією суддів зазначається наступне.
Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Суд, зазначає, сторони мають не тільки процесуальні права, але й процесуальні обов"язки.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 15.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 903/277/21, підготовче засідання у справі призначено на 11.05.2021. 
05.05.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із підтверджуючими доказами. Підготовче засідання 11.05.2021 проходило за участі представника відповідача, який висловив свою позицію. Тобто, судом апеляційної інстанції констатується надання можливості сторонам повідомити про всі обставини справи та надати усі докази в їх обґрунтування, а відтак дотримано принцип змагальності, який є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Апелянт зазначає, що 31.05.2021 ним подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки у нього наявна додаткова інформація, яка стала відома після підготовчого судового засідання. До клопотання представником відповідача додано довідку від 31.05.2021 р. № 1671, що підтверджує лікування на денному неврологічному стаціонарі поліклінічного відділення КНП "Іваничівської багатопрофільної лікарні". 
Згідно приписів ст. 80 ГПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Ст. 43 ГПК України - учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд зобов"язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.
Зловживання правом має місце, коли під видимою формальною реалізацією прав учасника провадження, що визначені ст. 43 ГПК України, такий учасник провадження має намір затягувати судовий процес.
Частиною 3 ст. 2 ГПК України передбачено неприпустимість зловживання процесуальним правами - основний принцип господарського судочинства.
Відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 207 ГПК України визначено, що під час розгляду справи по суті в учасників справи з`ясовується, чи мають вони заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Оскільки відповідачем було подано відзив на позовну заяву до закриття підготовчого засідання у справі, а клопотання про відкладення розгляду справи подано без належного обгрунтування необхідності надання додаткових доказів, які могли б вплинути на вирішення даного спору, суд, з огляду на конкретні обставини справи, її складність та можливість розгляду справи за наявними у справі доказами, правомірно вважав, що ним створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів. В межах наданих йому повноважень суд прийняв рішення про можливість проведення розгляду справи за наявними в ній матеріалами, а відтак, у даному випадку, неможливість явки представника відповідача не позбавляла суд права вирішити спір без його участі, а тому доводи в цій частині апеляційним судом до уваги не приймаються.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 86 цього Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вказане та керуючись ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не приймає до уваги додані скаржником до апеляційної скарги додаткові докази, оскільки останнім не доведено виняткових обставин, які б свідчили про неможливість подання їх суду першої інстанції.
Статтею 276 ГПК встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги обставини даної справи та правову практику Верховного Суду, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2021 у справі № 903/277/21 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстави для його скасування відсутні. Зазначені в апеляційній скарзі доводи відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції.
Понесені скаржником судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України залишаються за ним
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -                         
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вільна Україна-Р" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Волинської області від 01 червня 2021 року у справі №903/277/21 залишити без змін.       
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №903/277/21 повернути Господарському суду Волинської області

Повний текст постанови складений "30" липня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.