Справа № 303/2021/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

31.08.2021                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

                                        в с т а н о в и в :

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2020 року 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 01 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.
               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови, 20 квітня 2020 року о 16 год. 38 хв., у м. Мукачево, вул. Духновича, 93, (біля ДЮСШ), громадянин ОСОБА_1 перебував у громадському місці без одягнутих засобів індивідуального захисту : без респіратора або захисної маски та без документа, що посвідчує його особу, чим порушив вимоги передбачені п. п. 1, п. 2, п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, оскільки на нього накладено занадто суворе стягнення. Зазначає, що під час карантину не працює, займається тимчасовими заробітками, має на утриманні неповнолітнього сина та щиро розкаявся у скоєному правопорушенні. Просить постанову скасувати, та призначити йому інше адміністративне стягнення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін не надходило. Неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП. 
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд також вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП, адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові. 
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №290958 підтверджується, що 20 квітня 2020 року о 16 год 38 хв, у м. Мукачево, вул. Духновича, буд. 93, (біля ДЮСШ), громадянин ОСОБА_1 перебував у громадському місці без одягнутих засобів індивідуального захисту: без респіратора або захисної маски та без документів, що посвідчують особу, чим порушив вимоги, передбачені п. п. 1, п. 2, п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію його отримав, заперечень чи скарг щодо цього документу не має.
Відповідно до змісту рапорту сержанта поліції Мунерова І. І., під час проведення патрулювання 20.04.2020, у м. Мукачево, працівниками поліції було помічено особу чоловічої статі, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. З рапорту також убачається, що ця особа перебувала без одягнених засобів індивідуального захисту, а також без документів, що посвідчують особу, від надання будь яких відомостей щодо себе чоловік відмовився, у зв`язку з чим було прийнято рішення проїхати за місцем проживання останнього, де його особу було встановлено. Оскільки громадянин ОСОБА_1 відмовився їхати у Мукачівський ВП, його було затримано, а відтак складено щодо нього відповідні протоколи. 
Як убачається з постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АПО18 №729291, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 (п`ятдесят одна) гривня. 
Зі змісту протоколу про адміністративне затримання серії АА №009824 за ч. 2 ст. 262 КУпАП убачається, що ОСОБА_1 був доставлений у службове приміщення Мукачівського ВП у зв`язку із вчиненням ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП. 
Відеозаписом, який міститься на DVD- диску підтверджуються факти, які викладені у протоколах про адміністративні правопорушення та зазначені у рапорті працівника поліції й у протоколі про адміністративне затримання. 
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. 
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські Мунеров І. І. , Ткаченко Л. В. та Мельникович В. В. були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 44-3, ч. 1 ст. 178 КУпАП та постанови по справі про адміністративне затримання; що в них були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації вищевказаних документів, і що вони зацікавлені у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. 
Стаття 44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства. 
Ця норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми та є обов`язковими для виконання. 
Зокрема таким актом є постанова КМУ № 211 (зі змінами та доповненнями), яка передбачає, що з 12 березня 2020 року по 24 квітня 2020 року на всій території України установлено карантинні обмеження. Зокрема, відповідно до п. п. 1, п. 2, п. 16 цієї Постанови, заборонено перебувати в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно; перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус. Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 порушив вищевказані вимоги Постанови КМУ № 211 та вчинив адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП. 
В апеляційній сказі ОСОБА_1 не оспорюються висновки суду про доведеність його винуватості, а тому апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості, а саме у частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення. 
Згідно з вимогами ст. ст. 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність. 
Відповідно до приписів ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Диспозицією ст. 44-3 КУпАП, в редакції, чинній на момент вчинення вказаного у протоколі адміністративного правопорушення, передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. 
За вчинення правопорушення за ст. 44-3 КУпАП передбачено основне покарання у виді штрафу у різних розмірах, залежно від суб`єктів правопорушення. Так, для громадян визначено адміністративне стягнення за порушення ст. 44-3 КУпАП у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; для посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Санкція вищевказаної норми містить вичерпний перелік адміністративних стягнень і не передбачає жодних альтернативних їх видів, у тому числі й добровільно-виправних робіт, про які в апеляційній скарзі просить ОСОБА_1 .
А тому, з огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і наявним у матеріалах справи даним про особу правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                               П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 залишити без зміни.
               Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                       І. В. Стан