П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/8361/20	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса                      01 лютого 2021 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання неправомірними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_2 , а саме: визнання противоправними дій щодо не здійснення нарахування та виплати різниці між сумою індексації виплаченої за лютий 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації), за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року, у відповідності до вимог абз. 4 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу різницю між сумою індексації виплаченої за лютий 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулося в березні 2018 року (фіксовану суму індексації), за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року, у відповідності до вимог абз. 4 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивач має право на перерахунок розміру виплаченої йому індексації, за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року, так як підвищення посадового окладу у березні 2018 року не тягне за собою припинення виплати індексації позивачу у подальших періодах.
В даному випадку, до березня 2018 року, на виконання судових рішень в адміністративній справі № 420/7177/19, при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивача у якості базового місяця використовувався січень 2008 року.
При цьому, підвищення посадового окладу у березні 2018 року не перевищило розміру індексації грошового забезпечення за лютий 2018 року, а тому з березня 2018 року розмір індексації грошового забезпечення позивача має обраховуватись з урахуванням вимог абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078.
В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як позивач не має права на отримання спірних сум індексації грошового забезпечення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 14 жовтня 2005 року по 23 лютого 2019 року проходив військову службу в Південному оперативному командуванні.
Наказом № 29 від 25 січня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я.
При цьому, за період служби з березня 2018 року по лютий 2019 року, позивачу у грудні 2018 року, січні та лютому 2019 року нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, у сумі 71,08 грн.
Не погоджуючись з розміром отриманої індексації та бажаючи здійснити перерахунок виплаченої індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як у спірному періоді при здійсненні нарахування та виплаті індексації грошового забезпечення позивача не порушено вимог чинного законодавства, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин судом апеляційної інстанції перевіряється правомірність дій ВЧ НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення позивача не в повному обсязі, у період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року.
В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, вищезазначеними положеннями чинного законодавства передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

В даному випадку, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується суб`єктом владних повноважень, позивач у спірному періоді мав право на отримання індексації грошового забезпечення з урахуванням березня 2018 року у якості базового місяця для ї нарахування.
При цьому, з березня по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась, а у період з грудня 2018 року по лютий 2019 року, виплачувалась щомісячно у розмірі 71,08 грн.
В свою чергу, позивач вважає, що підвищення з березня 2018 року його посадового окладу не тягне за собою безумовного припинення виплати індексації позивачу у подальших періодах, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, згідно вимог п. 5 постанови КМУ № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Тобто, аналізуючи вищевказані положення спеціального підзаконного нормативно-правового акта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підвищення посадового окладу у березні 2018 року не тягне за собою безумовне припинення виплати індексації позивачу у подальших періодах.
В даному випадку, суб`єкту владних повноважень необхідно вираховувати розмір підвищення доходу позивача і визначати різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідної особи.
В свою чергу, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, після збільшення окладу за військовим званням та окладу за посадою, враховуючи розмір інших складових грошового забезпечення позивача, загальний розмір грошового забезпечення позивача у квітні 2018 року по відношенню до березня 2018 року збільшився на 1879,80 грн. (картка особового рахунку за 2018 рік).
При цьому, колегія суддів враховує, що судовими рішеннями в адміністративній справі № 420/7177/19, зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення по березень 2018 року, з урахуванням січня 2008 року у якості базового місяця.
Тому, враховуючи величину індексу приросту споживчих цін з січня 2008 року по березень 2018 року, колегія суддів вважає, що при здійсненні розрахунку розміру індексації грошового забезпечення позивача з березня 2018 року Військовою частиною НОМЕР_2 безпідставно не враховано вищевказаних приписів п. 5 постанови КМУ № 1078.
Між тим, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносинах колегією не визначається конкретний розмір індексації на виплату якого мав право позивач до підвищення свого посадового окладу у березні 2018 році та після його підвищення.
В даному випадку, вказаний висновок обґрунтовано тим, що розрахунок розміру спірної індексації є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. “…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження – певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
В даному випадку, індексація належним чином не нарахована та не виплачена у повному обсязі позивачеві, а тому суб`єкт владних повноважень у межах наданих йому повноважень має виконати свій обов`язок по нарахуванню та виплаті індексації грошового забезпечення позивачу.
В даному випадку, вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 жовтня 2020 року (справа № 240/11882/19), а також постанови від 23 вересня 2020 року (справа № 620/3282/18).
Тому, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (Військову частини НОМЕР_2 виключено з мережі розпорядників бюджетних коштів) здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення, за період з березня 2018 року по березень 2019 року, з урахуванням вищевказаних висновків суду.
При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року – скасувати.
Частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо здійснення обрахунку розміру індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , у період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року, без врахування вимог п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року, з урахуванням вимог п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 та вже здійснених виплат індексації грошового забезпечення.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.