Ухвала
01 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 521/4610/13-ц
провадження № 61-14007ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,         
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 
2020 року за заявою  ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування витрат, пов`язаних із незаконним перенесенням лічильника, викликом спеціаліста,  повернення власного лічильника, відшкодування двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, відшкодування моральної шкоди, стягнення  витрат на правову допомогу та копіювання, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» (далі - ПАТ «ЕК Одесаобленерго») до ОСОБА_1 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ЕК Одесаобленерго», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування витрат, пов`язаних 
із незаконним перенесенням лічильника, викликом спеціаліста,  повернення власного лічильника, відшкодування двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, відшкодування моральної шкоди, стягнення  витрат на правову допомогу та копіювання, та просила переглянути рішення Малиновського районного суду м. Одеси 
від 21 січня 2015 року у справі № 521/4610/13-ц, прийняти справедливе рішення базоване на верховенстві права, а не на праві сили.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 
2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 повернуто заявнику, оскільки ОСОБА_2 не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 02 лютого 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику, оскільки ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 02 лютого 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернуто заявникам, оскільки вони не виконали вимоги ухвали Верховного Суду від 01 липня 2021 року.
 
14 серпня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року (надійшла до суду 19 серпня 2021 року), вякій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 423 ЦПК України не 
є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
За змістом наведених норм права необхідними умовами визнання обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували 
на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові 
на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби така обставина була відома особам, які беруть участь 
у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Другим критерієм для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду є доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, 
є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
Пункт 1 частини першої стаття 424 ЦПК України зазначає, що строк подання заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, визначається для учасників справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Відповідно до частини 5 статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку 
з нововиявленими обставинами», які є чинними, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Суд апеляційної інстанції надав правильну оцінку доводам заявника, 
а саме стосовно: порушення судом першої інстанції вимог частини другої  статті 261 ЦПК України та підписання оскаржуваної ухвали 
від 27 листопада 2019 року лише 02 грудня 2019 року; порушення судом першої інстанції вимог статті 263 ЦПК України, а також принципу верховенства права і як наслідок постановлення ухвали необґрунтованої та такої, що ухвалена з ігноруванням вимог процесуального 
та матеріального права; посилання заявників на докази, які вже були 
у матеріалах справи під час ухвалення судом рішення по суті не надаючи жодних нових. 
У постанові від 21 грудня 2020 року суд апеляційної інстанції роз`яснив заявникам, що повний текст ухвали Малиновського районного суду 
м. Одеси від 27 листопада 2019 року ухвалено відповідно до пункту 2 частини шостої статті 259 ЦПК України «Порядок ухвалення судових рішень». 
Також суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що посилання заявників на докази, які вже були у матеріалах справи під час ухвалення судом рішення по суті є підставою відповідно до частини першої 
статті 376 ЦПК України підставами для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення 
у відповідній частині або зміни судового рішення, а не перегляду справи за нововиявленими обставинами.
Суди не уповноважені здійснювати повторну оцінку фактичних даних, 
на які посилається заявник як на підставу для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, які вже були предметом розгляду судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, перевірені та оцінені ними.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише 
з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити 
у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо 
її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм             статей 423, 429 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, 
а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування витрат, пов`язаних із незаконним перенесенням лічильника, викликом спеціаліста,  повернення власного лічильника, відшкодування двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, відшкодування моральної шкоди, стягнення  витрат на правову допомогу та копіювання, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                   Г. В. Коломієць 
                                                                                                       Б. І. Гулько
                                                                                                         Д. Д. Луспеник