Ухвала

30 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 130/1785/19
провадження № 61-13248ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2021 року у  справі за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області, Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути перешкоди в користуванні нею належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером 0521083600:01:003:0066, шляхом очищення земельної ділянки з кадастровим номером 0521083600:01:003:0082, яка знаходиться в комунальній власності відповідачів, від залишків фекалій.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0521083600:01:003:0066, загальною площею 0,0473 га, яка розташована в с. Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області. Власниками сусідніх земельних ділянок через земельну ділянку з кадастровим номером 0521083600:01:003:0082, загальною площею 0,0178 га, що належить Леляцькій сільській раді Жмеринського району Вінницької області, правонаступником якої у спірних правовідносинах є Жмеринська міська рада Вінницької області, здійснюються їй перешкоди в користуванні власністю у зв`язку із залиттям ґрунту фекальними масами. Невжиття заходів реагування суб`єктами владних повноважень щодо дотримання вимог санітарних норм на земельній ділянці, в тому числі, яка перебуває у комунальній власності, та невжиття відповідних заходів реагування є неприпустимим і таким, що порушує цивільні права позивача, як власника суміжної земельної ділянки. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
 
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 14 квітня                    2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду                    від 13 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовив.
 
05 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області                       від 14 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
 
Предметом позову у цій справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою від залишків фекалій.
 
Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки суди не надали належної оцінки доказам, що надані в матеріалах справи, зокрема судовим рішенням, що набули законної сили, а саме вона більше ніж пів року проживала на території, на якій пролиті фекалії, а у зв`язку із бездіяльністю відповідачів такі фекалії не прибрані. 
 
Наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки доводи заявника полягають у її незгоді з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та вказують на її особистий інтерес у цій справі, яка ознак особливого значення для суспільства не містить. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для учасника справи, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.  
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики з оскільки апеляційним судом не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.     
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Зазначення у постанові Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду                    від 13 липня 2021 року у  справі за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області, Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      В. М. Коротун